Справа № 461/4826/22                        Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В. 
Провадження № 33/811/1240/22                Доповідач: Партика І. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - адвоката Шокала Володимира Степановича, представника Львівської митниці Сліпенка Сергія Володимировича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника Львівської митниці Лубоцького Богдана Ігоровича на постанови Галицького районного суду м. Львова від 4 жовтня 2022 року,
ВСТАНОВИВ:
згідно протоколу про порушення митних правил, 29 серпня 2022 року о 19 год. 37 хв., в зону митного контролю митного поста «Яворів» Львівської митниці, смугою руху «червоний коридор» в напрямку «в`їзд в Україну», прибув транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ SPRINTERS 316CDI» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та причіп «САНТЕЙ» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , яким ОСОБА_1 , слідувала з Республіки Польща до України в якості пасажира. 
Під час проходження митного контролю та митного оформлення вищезазначеного транспортного засобу, після проведення перевірки у відповідності до інформації електронної бази ЄАІС «Перетин кордону транспортним засобом» та спрацювання «АСАУР» з`ясовано, що ОСОБА_1 , ввезла на митну територію України транспортний засіб марки NISSAN X-TRAIL, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 , через митний пост «Чорноморський» Одеської митниці, 24 жовтня 2018 року по смузі руху «зелений коридор», в митному режимі «транзит».
На момент перетину кордону, 29 серпня 2022 року, ОСОБА_1 , у відповідності до вимог статті 460 Митного кодексу України, жодних документів не надала.
Дії ОСОБА_1 уповноваженими особами митного органу кваліфіковані за ч. 6 ст. 470 Митного кодексу України.
Постановою Галицького районного суду м. Львова від 4 жовтня 2022 року провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 , за ч. 6 ст. 470 МК України закрито, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Не погоджуючись із постановою Галицького районного суду м. Львова від 4 жовтня 2022 року представник Львівської митниці Лубоцький Б.І. подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову та винести нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 470 МК України та накласти на неї стягнення, передбачене санкцією даної статті.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що висновок суду першої інстанції є помилковим, необґрунтованим.
ОСОБА_1 не доставила транспортний засіб особистого користування до органу доходів і зборів призначення, а саме: перевищила встановлений митним кодексом України строк доставки транспортного засобу особистого користування, що перебуває під митним контролем до органу доходів і зборів призначення, терміном більше ніж на тридцять діб.
Перебування на митній території України автомобіля Nissan X-trail, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_5 , ОСОБА_1 не спростувала, так само як і факт його ввезення, тому остання на думку митного органу могла усвідомлювати необхідність вчасного вивезення транспортного засобу, згідно вимог ч. 5 ст. 380 МК України.
Наголошує, що дії ОСОБА_1 мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ч. 6 ст. 470 МК України.
Суд першої інстанції помилково прийшов до висновку щодо відсутності у діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 470 МК України, судом надано перевагу доказам, поданим стороною правопорушника, однобоко та вибірково застосовано норми МК України.
Прийнята постанова не гарантує спричинення юридичних наслідків для правопорушниці, тобто усвідомлення нею протиправності своєї поведінки для того, щоб не допускати подібного у майбутньому.
4 листопада 2022 року на адресу Львівського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від адвоката Шокала В.С., в якому він просить апеляційну скаргу представника Львівської митниці Лубоцького Б.І. залишити без задоволення, а постанову місцевого суду - без змін.
Зазначає, що судом першої інстанції досліджено наявні в матеріалах справи докази та правильно застосовано норми матеріального права.
Наголошує, що ОСОБА_1 , 24 жовтня 2018 року державний кордон України не перетинала, не могла ввезти жодного транспортного засобу, зазначене підтверджується копіями закордонного паспорта, відповіддю на адвокатський запит.
У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які у своїй сукупності, доводять наявність в діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 470 МК України.
У судове засідання призначене на 9 листопада 2022 року ОСОБА_1 не прибула, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.
Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Європейський суд з права людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, неявка особи, відносно якої складено протокол не перешкоджає розгляду справи.
Оскільки особа, яка притягується до адміністративної відповідальності належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не прибула до суду, про причини неявки не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не подавала, адвокат Шокало В.С. просив проводити розгляд справи у її відсутності, апеляційний суд вважає за можливе продовжити розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 .
Заслухавши пояснення представника Львівської митниці Сліпенка С.В. на підтримку доводів апеляційної скарги, виступ адвоката Шакала В.С. на заперечення доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.
За приписом п. 3 ч. 1 ст. 8 МК України, державна митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості.
Зі змісту ст. 283 КУпАП вбачається, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.
За приписом п. 3 ч. 1 ст. 8 МК України, державна митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості.
Відповідно до ст. 486 МК України та ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно зі ст. 489 МК України та ст. 280 КУпАП, при розгляді справи підлягають з`ясуванню такі обставини: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують її відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Диспозицією частини 6 ст. 470 МК України, передбачена відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення більше ніж на тридцять діб, а так само втрата цих транспортних засобів, у тому числі їх розкомплектування.
Відповідно до ч. 1 ст. 495 МК, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків; поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта; іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України, а згідно з вимогами ч. 1 ст. 488 цього Кодексу провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.
Згідно з вимогами ст. 252 КУпАП та ч. 2 ст. 495 МК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів.
З аналізу наведеної вище норми вбачається, що оцінці підлягає як кожний окремий доказ, так і всі зібрані докази в цілому, на підставі чого суд повинен зробити обґрунтований висновок про їх належність і допустимість, достовірність та достатність фактичних даних, що встановлюються цими доказами, та мають значення для справи.
Частиною 1 ст. 381 Митного кодексу України встановлено, що громадянам дозволяється поміщувати у митний режим транзиту транспортні засоби особистого користування з метою прохідного транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок митного органу, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом, та переміщуються громадянами-нерезидентами.
Відповідно до глави 55 р. ХІІ МК України, поміщення громадянином - резидентом транспортного засобу, постійно зареєстрованого у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, у будь-який інший митний режим ніж транзит супроводжуватиметься обов`язковим письмовим декларуванням цього транспортного засобу та виконанням інших митних формальностей, передбачених Митним кодексом України (письмове зобов`язання, застосування заходів гарантування тощо).
Пунктом 57 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України, встановлено, що термін «товар» вживається в значенні будь-якої рухомої речі, у тому числі такої, на яку законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.
Таким чином «транспортний засіб особистого користування» охоплюється поняттям «товар», оскільки є рухомою річчю.
Товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, перебувають під митним контролем і повинні бути доставленими у митний орган призначення до закінчення строку, визначеного ст. 95 МК України (ст. 90 та 93 МК України).
У відповідності до ст. 95 МК України, для автомобільного транспорту встановлено строк транзитного перевезення в десять діб, а у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - п`ять діб.
Частиною 2 ст. 95 МК України встановлено, що до строків зазначених у ч.1 даної статті, не включається час дії обставин, зазначених у ст. 192 МК України.
Розглядаючи протокол про порушення митних правил № 0826/20900/22 від 29 серпня 2022 року, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, оскільки особа, яка притягується до адміністративної відповідальності у вказаний період кордон України не перетинала, відтак вона не могла ввезти вищевказаного транспортного засобу.
Зазначені висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, належним чином вмотивовані і ґрунтуються на досліджених та перевірених в судовому засіданні доказах.
Як вбачається із матеріалів справи, протокол про порушення митних правил був складений лише на підставі відомостей, взятих із баз даних ЄАІС «Перетин кордону транспортним засобом» та «АСАУР», а саме щодо ввезення на митну територію України транспортний засіб марки NISSAN X-TRAIL, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 , через митний пост «Чорноморський» Одеської митниці 24 жовтня 2018 року по смузі руху «зелений коридор», в митному режимі «транзит».
Апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду, що ОСОБА_1 не перетинала державний кордон України 24 жовтня 2018 року, що свідчить про наявність розумного сумніву стосовно ввезення нею 24 жовтня 2022 року на митну територію України транспортного засобу марки NISSAN X-TRAIL, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 .
З відповіді, Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України (а.с. 18), вбачається, що у базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», що функціонує, відповідно до пункту 23 Положення про цю базу даних, затвердженого наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 25 червня 2007 року № 472, зареєстрованим у Мінюсті України 05 липня 2007 року за № 765/14032, відомостей про перетинання державного кордону України та лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями 24 жовтня 2018 року, ОСОБА_2 , не виявлено.
Як вбачається із копії закордонного паспорту НОМЕР_6 від 16 серпня2017 року (а.с. 19-34), долучених до матеріалів справи, ОСОБА_2 не перетинала державний кордон України 24 жовтня 2018 року, а тому не могла ввезти транспортний засіб марки NISSAN X-TRAIL, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 , через митний пост «Чорноморський» Одеської митниці. Окрім того, з письмових пояснень ОСОБА_1 ( а.с. 5), вбачається, що ОСОБА_1 заперечувала факт перетину кордону та ввезення автомобіля марки «NISSAN X-TRAIL» 24 жовтня 2018 року.
Водночас, інших доказів, на основі яких можна встановити та перевірити вину ОСОБА_1 , у вчиненні інкримінованого їй порушення митних правил, передбаченого ч. 6 ст. 470 МК України, митним органом не було надано.
Доводи представника митниці про те, що постанова суд першої інстанції є незаконною та безпідставною, а висновок суду є помилковим, оскільки судом не надано належної оцінки обставинам та матеріалам справи не заслуговує на увагу апеляційного суду.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Як вбачається з матеріалів справи та постанови, суд першої інстанції, належним чином, повно та об`єктивно дослідив усі обставини справи та докази, надані сторонами (в процесі розгляду справи), та надав їм належну правову оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.
Згідно з правовою позицією ЄСПЛ, що сформульована у п. 43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою. А за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».
Згідно з вказаною правовою позицією ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
З огляду на викладене, ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 470 МК України, за обставин, викладених у протоколі, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання її винуватою у вчиненні даного правопорушення в судовому засіданні встановлено не було.
При цьому, всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих по справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про перевищення ОСОБА_1 встановленого статтею 95 МК України строку доставки транспортного засобу.
Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.
В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
Істотних порушень вимог процесуального закону чи неправильного застосування норм матеріального права, які є підставою для зміни чи скасування постанови, апеляційним судом не встановлено.
На переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог представника митного органу, апеляційний суд не знаходить.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

постанову Галицького районного суду м. Львова від 4 жовтня 2022 року, щодо ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу представника Львівської митниці Лубоцького Богдана Ігоровича - без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                 Партика І.В.