У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
09 грудня 2022 року
м. Київ
справа № 589/1318/19
провадження № 51-3554 ск 22
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                        ОСОБА_8.,
суддів                                    ОСОБА_9., ОСОБА_10
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 14 лютого 2022 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 05 вересня 2022 року,
 
встановив:
 
За вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 14 лютого 2022 року ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює,  раніше судимий, останній раз 15 січня 2019 року Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 70 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК, та призначено йому покарання: за ч. 2                        ст. 185 КК  у виді позбавлення волі на строк 2 роки; ч. 2 ст. 186 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 залишено без розгляду.
Вирішено питання щодо долі арешту та речових доказів у кримінальному провадженні.
 
Згідно з вироком,  04 лютого 2019 року близько 19:10, ОСОБА_1 , знаходячись у    квартирі АДРЕСА_2 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи повторно, шляхом ривка зірвав із ланцюжка на шиї раніше не знайомої йому ОСОБА_3 золотий хрестик вартістю 1660,31 грн, після чого зник з місця вчинення злочину та розпорядився викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.
 
Крім того, 14 червня 2019 року близько 01:00, ОСОБА_1 , перебуваючи в парку «Свободи» на вул. Свободи в м. Шостці, побачив на лавочці потерпілу ОСОБА_4 ,  у якої через плече висіла жіноча сумка. Маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, будучи поміченим потерпілою, діючи повторно, щоб досягнути задуманого злочинного наміру, ОСОБА_1 завдав одного удару кулаком в обличчя ОСОБА_4 та, таким чином подолавши супротив останньої, з указаної сумки викрав гаманець, відкрито заволодівши майном ОСОБА_4 , а саме: грошовими коштами в сумі 750 грн, п`ятьма банківськими картками і гаманцем зі шкірозамінника, які для потерпілої матеріальної цінності не мають. Після цього ОСОБА_1 зник з місця вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на суму 750 грн.
 
Також 20 липня 2019 року ОСОБА_1 , рухаючись по вул. Робочій у   м. Шостці, побачивши біля магазину «Імперія» ОСОБА_2 , який сидів на землі та в якого через плече висів портфель, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, переслідуючи мету незаконного збагачення, будучи поміченим потерпілим, діючи повторно, спробував ривком вихопити портфель, але останній почав пручатися, тоді ОСОБА_1 завдав потерпілому одного удару кулаком в обличчя та, подолавши таким чином супротив останнього, відкрито заволодів його майном, а саме: мобільним телефоном «Samsung» вартістю 767 грн;  грошовими коштами в сумі                500 грн; двома банківськими картками «Приватбанк» на ім`я потерпілого                                            № НОМЕР_1 і НОМЕР_2 ; банківською картою «Альфа-Банк» на ім`я потерпілого № НОМЕР_3 ; двома сім-картами «Київстар» і «МТС», шкіряним гаманцем, які для потерпілого матеріальної цінності не мають. Після цього ОСОБА_1 зник з місця вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1267 грн.
 
Надалі, у цей же день, маючи умисел на незаконне заволодіння грошовими коштами, після того як відкрито заволодів речами потерпілого ОСОБА_2 , серед яких були банківська картка № НОМЕР_1 і мобільний телефон, ОСОБА_1 за допомогою зазначеного телефону, змінив  пін-код указаної картки, щоб потім мати можливість користуватися нею.
 
З метою виконання задуманого ОСОБА_1 передав ОСОБА_5 , який не був обізнаним про його злочинний намір, зазначену банківську картку та пін-код від неї для зняття коштів, після чого останній з банкомата «ПриватБанк», розташованого на вул. Свободи, 24 у м. Шостці, зняв грошові кошти в сумі 20 000 грн і передав їх ОСОБА_1 . Таким чином,   останній, діючи з єдиним злочинним умислом, таємно, повторно, викрав грошові кошти у вказаній сумі, що належать потерпілому. 
 
Крім цього, діючи з єдиним злочинним умислом, ОСОБА_1 , в цей же день, з 16:36 по 16:41, маючи умисел на таємне, з корисливих мотивів викрадення чужого майна, перебуваючи у вищезгаданому магазині, розрахувався цією ж банківською карткою за придбання товару на загальну суму 2450,49 грн, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму. 
 
Згодом, діючи з єдиним умислом, ОСОБА_1 зазначеного дня, близько 17:00 передав ОСОБА_5 , який не був обізнаний про злочинний намір ОСОБА_1 , вищевказану банківську картку та пін-код від неї для придбання карток поповнення мобільного телефону, а ОСОБА_5 о 17:06 у магазині «Київстар» на вул. Свободи,  22 в м. Шостці, розрахувавшись цією карткою, придбав картки для поповнення рахунку мобільного телефону на суму 1019,70 грн і передав їх ОСОБА_1 . Отже, діючи з єдиним злочинним умислом, останній таємно викрав грошові кошти на вказану суму, що належать потерпілому.
 
Таким чином, ОСОБА_1 20 липня 2019 року, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно та з єдиним умислом, з кредитної картки банку «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_2 , викрав гроші на загальну суму 23 470,19 грн.
 
Згідно з ухвалою Сумського апеляційного суду від 05 вересня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а зазначений вирок суду першої інстанції стосовно нього - без змін.
 
 У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись, зокрема, на неправильне застосування закону України   про кримінальну відповідальність, просить змінити судові рішення стосовно нього, виключити з обвинувачення, визнаного доведеним, за епізодом із потерпілим ОСОБА_2 кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 185 КК. Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що висновки суду в частині кваліфікації його дій за цією нормою є неправильними, оскільки зняття коштів з викраденої банківської картки є розпорядженням викраденого майна, тому його дії охоплюються кваліфікацією ч. 2 ст. 186 КК.  За таких обставин вважає, що кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 185 є зайвою. Крім того, засуджений просить призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК, оскільки, на його думку, суд під час призначення йому покарання не повною мірою зважив на обставину, яка його пом`якшує - щире каяття. 
 
Колегія суддів, перевіривши касаційну скаргу та копії оскаржуваних судових рішень, дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
 
Згідно зі ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі -КПК) предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
 
За правилами ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
 
Доводи засудженого, викладені в касаційній скарзі, щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185 КК, на думку Суду, є необґрунтованими з таких підстав.
 
Кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.
 
Положеннями ст. 186 КК передбачено відповідальність за відкрите викрадення чужого майна.
Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 186 КК, характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. Змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності - вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер. Грабіж вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном.
З об`єктивної сторони грабіж характеризується відкритим способом викрадення чужого майна, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює цю обставину.
 
Як убачається з установлених судом обставин в цьому кримінальному провадженні,   ОСОБА_1 , підійшовши до потерпілого ОСОБА_2 на вулиці в денний час, намагався ривком вихопити в нього портфель, проте внаслідок опору останнього, заволодів його майном, яке містилось в портфелі, та втік з місця вчинення злочину, отже, таким чином у нього з`явилася можливість розпоряджатися викраденим майном.
 
З огляду на викладене та враховуючи обставини вчинення суспільно небезпечного винного діяння ОСОБА_1 , а саме, спосіб викрадення майна, ставлення засудженого до вчиненого - спрямованість умислу та інші докази, досліджені під час судового розгляду й оцінені судом відповідно до вимог ст. 94 КПК з точки зору належності, достовірності, допустимості та достатності, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 186 КК з урахуванням установлених цим судом фактичних обставин справи, є правильними.
 
Згідно з положеннями ст. 185 КК  крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб. 
Як убачається з вироку, після вчинення грабежу, ОСОБА_1 реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на таємне заволодіння грошовими коштами потерпілого, за допомогою раніше викраденого телефону останнього, змінив пін-код банківської картки «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , використав її для розрахунку за оплату товару в магазині та в подальшому передав її разом із                        пін-кодом ОСОБА_5 , який не був обізнаний про злочинний намір ОСОБА_1 ,   для зняття грошових коштів у банкоматі та розрахунку в магазині, що ОСОБА_5 і зробив та передав зняті в банкоматі кошти ОСОБА_1 . Зазначені дії свідчать про спрямованість умислу засудженого на таємне заволодіння чужим майном, що підтверджує правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185 КК. 
 
Вказані обставини підтверджуються, зокрема, показаннями засудженого ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 , свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , випискою по картковому рахунку «ПриватБанк», протоколами слідчих дій. 
 
Суд дав належну оцінку цим доказам і правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 
за ч. 2 ст. 185 КК як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно. Підстав вважати кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 185 КК неправильною колегія суддів Касаційного кримінального суду не вбачає. 
 
Доводи засудженого в касаційній скарзі про несправедливість призначеного йому покарання внаслідок суворості на переконання колегії суддів є немотивованими.
 
Відповідно до ст. 65 КК при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
 
Обираючи покарання у виді позбавлення волі, місцевий суд урахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та дані про особу ОСОБА_1 , який маючи не зняті й не погашені у встановленому законом порядку судимостіза вчинення умисних кримінальних правопорушень на шлях виправлення не став, а знову вчинив умисні злочини, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, хворіє на гепатит С. Крім того, суд узяв до уваги обставину, що пом`якшує покарання, - повне визнання вини ОСОБА_1 та обставини, які його обтяжують - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку і рецидив злочинів.  З огляду на це, суд не знайшов підстав для пом`якшення покарання і застосування щодо ОСОБА_1 положень ст. 69 КК.
 
У ході перегляду кримінального провадження в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 419 КПК ретельно перевірив доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , зокрема щодо суворості призначеного покарання,  дав на них мотивовану відповідь і вказав, з яких підстав визнав апеляційну скаргу необгрунтованою. Так, колегія суддів відзначила, що обставини, на які послався ОСОБА_1 як на ті, що пом`якшують покарання,  було враховано та проаналізовано під час ухвалення вироку судом першої інстанції,  а повне визнання вини останнім є сумнівним, оскільки він залишився незгодним з пред`явленим обвинуваченням і, попри наявність безумовних і беззаперечних доказів його вини, все ж таки вважав себе невинуватим у вчинених кримінальних правопорушеннях, про що заявляв у судовому засіданні суду апеляційної інстанції. Також апеляційний суд звернув увагу і на кількість випадків притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності до цього, яка складає 6 разів, відбування призначеного йому покарання в умовах ізоляції від суспільства та відсутність висновків у подальшій поведінці, який знову вчинив умисні, корисливі злочини проти власності.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції, постановлена за результатом розгляду апеляційної скарги захисника на вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_1 , відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, викладені в ній висновки належним чином умотивовані.
 
Колегія суддів погоджується із судовими рішеннями попередніх інстанцій, а тому не вбачає підстав для ухвалення рішення про пом`якшення призначеного покарання із застосуванням ст. 69 КК, як про це йдеться в касаційній скарзі.
 
Таким чином, посилань на істотні порушення кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни оспорюваних судових рішень, як і доводів щодо неправильного застосування кримінального закону чи явної несправедливості призначеного ОСОБА_1 покарання, касаційна скарга не містить.
 
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
 
Враховуючи вищенаведене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
 
постановив:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 14 лютого 2022 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 05 вересня 2022 року.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_8                                          ОСОБА_9                                        ОСОБА_10