ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року	Львів	Справа № 300/5449/21 пров. № А/857/11924/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді                                              Кушнерика М.П.
суддів                                                                   Курильця А.Р., Мікули О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення  Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 липня 2022 року, прийняте суддею Микитин Н.М. в м.Івано-Франківськ, в порядку письмового провадження, у справі № 300/5449/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -

                                                  В С Т А Н О В И В:        

ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, зобов`язати перевести на пенсію по втраті годувальника згідно частини 10 статті 37 Закону України "Про державну службу", здійснити перерахунок та виплату пенсію по втраті годувальника в розмірі 70 % заробітної плати на підставі довідки № 281 від 01.07.2021 ТУ ДСА України в Івано-Франківській області з урахуванням виплачених сум, починаючи з 21.07.2021.
Позовні вимоги мотивовані тим, що чоловік ОСОБА_1 та батько ОСОБА_2 – ОСОБА_3 протягом дванадцяти років працював суддею в Івано-Франківському міському суді та Галицькому районному суді, та мав стаж державного службовця більше 10 років. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. 
21.07.2021 позивач звернулась до відповідача із заявою та довідкою про складові заробітної плати для переведення ОСОБА_2 з пенсії за втратою годувальника призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію за втратою годувальника відповідно до ч. 10 ст. 37 Закону України "Про державну службу". Однак, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області надано лист-відповідь від 13.08.2021, у якому вказано, що чинним законодавством не передбачено переведення на пенсію за втратою годувальника відповідно до Закону України "Про державну службу". Вважає, що рішення відповідача від 13.08.2021 про відмову в переведенні з пенсії за втратою годувальника є протиправним та підлягає скасуванню, в зв`язку із чим з метою захисту порушених прав позивача відповідача слід зобов`язати перевести ОСОБА_2 на пенсію по втраті годувальника згідно частини 10 статті 37 Закону України "Про державну службу", здійснити перерахунок та виплату пенсії по втраті годувальника в розмірі 70 % заробітної плати на підставі довідки № 281 від 01.07.2021 з урахуванням виплачених сум, починаючи з 21.07.2021. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 липня 2022 року позов задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у переведенні ОСОБА_2 на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області перевести ОСОБА_2 на пенсію по втраті годувальника згідно частини 10 статті 37 Закону України "Про державну службу" (№ 3723-ХІІ в редакції від 16.12.1993), здійснити перерахунок та виплату пенсії по втраті годувальника в розмірі 70 % заробітної плати на підставі довідки № 281 від 01.07.2021 виданої територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області, з урахуванням виплачених сум, починаючи з 21.07.2021.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, з підстав порушення норм матеріального права та неповного з`ясування обставин справи.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що в разі смерті судді у період перебування на посаді судді чи перебування у відставці непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на умовах та в порядку, передбаченому Законом № 1058-VI. Відтак, померлий годувальник не мав права на отримання пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу". 
Щодо позовних вимог про призначення пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про державну службу", то статтею 25 вказаного закону, посада судді не передбачена, тобто не віднесена до відповідних категорій посад державної служби.
Просить скасувати рішення та прийняте нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подала, що не перешкоджає розгляду справи по суті.         
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено і таке убачається з копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 18.10.2003, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були подружжям. ОСОБА_4 присвоєно прізвище ОСОБА_5 (а.с.6).
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 11.12.2009 в ОСОБА_3 та ОСОБА_1 народилась донька – ОСОБА_2 (а.с.5).
У період з 19.03.2002 по 31.08.2004 ОСОБА_3 був помічником голови суду Івано-Франківського обласного суду та 21.03.2002 склав Присягу державного службовця відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_3 (а.с. 8, 9)
З 31 січня 2007 ОСОБА_3 призначений на посаду судді Івано-Франківського міського суду, а з 17 березня 2013 у зв`язку з переведенням ОСОБА_3 зарахований до складу суддів Галицького районного суду (а.с.8 - 12).
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (на момент смерті діючий суддя Галицького районного суду), що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 05.08.2019 (а.с.7).
З 02 серпня 2019 року ОСОБА_1 призначена пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одну неповнолітню дитину – ОСОБА_2 - 9 років, в порядку і на умовах, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).
21.07.2021 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою та довідкою про складові заробітної плати ОСОБА_3 для переведення ОСОБА_2 з пенсії за втратою годувальника призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію за втратою годувальника відповідно до ч. 10 ст. 37 Закону України "Про державну службу" (а.с.22).
Листом від 13.08.2021 № 6425-6063/М-02/9-0900/21, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повідомлено позивачу, що чинним законодавством не передбачено переведення на пенсію за втратою годувальника відповідно до Закону України "Про державну службу".
Не погоджуючись із діями відповідача, позивач звернулася до суду.
Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_3 перебуваючи на посаді судді (стаж, на якій підлягає зарахуванню до державної служби) більше 20 років, помер, то його неповнолітня донька, яка перебувала на його утриманні, має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону № 3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивачки з пенсії в разі втрати годувальника, призначеної їй на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію державного службовця у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону № 3723.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон України № 1058-IV) пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування. Непрацездатні члени сім`ї особи, зниклої безвісти, у порядку, передбаченому Законом України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти", які були на її утриманні, незалежно від тривалості страхового стажу годувальника, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника у порядку, встановленому цим Законом, якщо інше не передбачено Законом України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти.
Непрацездатними членами сім`ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні; 3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років – частина друга згаданої статті.
Згідно частини 3 статті 36 Закону України № 1058-IV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.  Питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, встановлені статтею 37 Закону України № 1058-IV, якою передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.
Згідно з частиною 1 статті 38 Закону України № 1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.
01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» (далі – Закон № 889) пунктами 10, 12 Прикінцевих та Перехідних положень якого установлено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» № 3723 та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до абзацу 5 ч. 2 статті 46 Закон № 889 до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах суддів.
Так, відповідно до пункту 1 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 (далі - Порядок № 283), (який був чинним до 25.03.2016) визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 283, до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.
Аналогічна правова норма закріплена і в пункті 4 Порядку обчислення стажу держаної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229, у зв`язку із набранням 01.05.2016 чинності яким Порядок № 283 втратив чинність.
Отже, як Порядок № 283 (пункт 2), так і чинний на теперішній час Порядок № 229 (пункт 4) передбачає, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах судді.
Відповідно до частин 13, 14 статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723 у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.
Відповідачем не заперечується, що ОСОБА_2 , знаходилася на утримані померлого судді Максимчина Ю.Д., а тому є непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника (батька) та має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
З системного аналізу зазначених норм суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за наявності умов, передбачених Законом України «Про державну службу» - стажу державної служби у особи, на утриманні якого перебувала ОСОБА_2 , остання має право на таку пенсію.
Також, право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника особам, які були на його утриманні до отримання права на вихід на відповідну пенсію годувальником, законодавець пов`язує з наявністю у померлого стажу державної служби не менше 10 років та факту непрацездатності утриманця.
Судом встановлено, що станом на 01.05.2016 року у ОСОБА_3 був стаж державної служби більше 10 років, а саме 11 років 7 місяців 12 днів з врахуванням стажу роботи помічником голови суду з 19.03.2002 по 31.08.2004 та на посаді судді з 31.01.2007 по 01.05.2016.
Крім того, на час смерті ОСОБА_3 його стаж сукупно (в тому числі на посаді судді 12 років 6 місяців з врахуванням 2 років 5 місяців, як половини навчання у ВУЗі, та 3 років роботи в галузі права як вимоги закону для призначення на посаду судді та стаж 2 роки 5 місяців 12 днів помічником голови суду) становив більше 20 років, а саме 20 років 4 місяці 12 днів. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що дії відповідача, як суб"єкта владних повноважень у спірних правовідносинах, що виникли між сторонами не відповідають критеріям, які наведені у ч. 2 ст. 2 КАС України, а відтак, погоджується в позицією суду першої інстанції що позовні вимоги позивача є обґрунтованими.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що в даному випадку належним способом захисту порушеного права є саме вирішення судом питання про зобов`язання відповідача ГУ ПФ України в Івано-Франківській області вчинити певні дії, а саме зобов`язати з 21.07.2021 перевести на пенсію по втраті годувальника згідно частини 10 статті 37 Закону України "Про державну службу", здійснити перерахунок та виплату пенсію по втраті годувальника в розмірі 70 % заробітної плати на підставі довідки № 281 від 01.07.2021 з урахуванням уже виплачених сум, оскільки відмова у формі листа свідчить про відсутність наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством, а процес надання позивачу відмови у призначенні пенсії без прийняття відповідного владного управлінського рішення може бути тривалим.
Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

           керуючись ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

                                                     П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області – залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 липня 2022 року у справі № 300/5449/21, - без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	М. П. Кушнерик 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула