Справа № 452/1328/22                                Головуючий у 1 інстанції: Казан І.С. 
Провадження № 22-ц/811/1947/22                Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 жовтня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М. Цяцяка Р.П.
секретаря: Цьони С.Ю,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04 липня 2022 року, -
       
                                ВСТАНОВИВ:

у червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 травня 2021 року розірвано шлюб, укладений між нею та  ОСОБА_3 , в якому народилася донька,  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судовим наказом Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 квітня 2021 року стягнуто з ОСОБА_3  на користь  ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки  ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 березня 2021 року і до досягнення дочкою повноліття. Зазначає, що дочка сторін, Софія, є інвалідом з дитинства через захворювання на ДЦП, потребує постійного реабілітаційного лікування та перебуває на безлактозній та безглютеновій дієті, що потребує значних коштів, а сума стягуваних із відповідача аліментів на даний час є недостатньою. Вказує, що відповідач є молодою, здоровою людиною, інших дітей на утриманні немає, на даний час проходить військову службу та отримує дохід в розмірі 43 069,67 грн., а тому може сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 10000 гривень, оскільки така сума не буде для відповідача надто обтяжливою та відповідатиме найкращим інтересам дитини. З наведених підстав просить змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються на підставі судового наказу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 квітня 2021 року із частки від доходу на тверду грошову суму та стягувати з моменту набрання рішенням суду законної сили з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 10 000 грн., щомісячно, на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення дитиною повноліття та стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу.
Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04 липня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Апелянт вказує, що суд першої інстанції не врахував, що прерогатива обрання того чи іншого способу стягнення аліментів, якщо такі вже визначені на підставі рішення суду, належить саме одержувачу аліментів, що відповідає вимогам ч.3 ст. 181 СК України. Зазначає, що законодавством не встановлено підстав, за яких право одержувача аліментів на зміну способу стягнення аліментів може бути обмежене. Стверджує, що суд, з врахуванням обставин справи та вимог Закону, може лише визначити величину розміру стягуваних аліментів в твердій грошовій сумі. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно вважав позовні вимоги ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів, як вимогу про збільшення розміру аліментів. Звертає увагу на те, що позивачка не просила збільшити розмір аліментів та не обгрунтовувала свої вимоги покращенням матеріального становища відповідача, а лише надала докази на підтвердження своїх позовних вимог та потреб дитини з метою обгрунтування заявленої до стягнення суми аліментів. Вказує, що питання участі відповідача у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою), не є предметом розгляду у цій справі. При цьому апелянт звертає увагу на те, що необхідна для стягнення сума аліментів обгрунтована, в тому числі, потребою дитини у безлактозному та безглютеновому харчуванні, яке є значно дорожчим за звичайне харчування. Витрати на щоденне харчування дитини не можуть вважатися додатковими витратами, навіть якщо таке харчування зумовлено хворобою дитини. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 08 серпня 2022 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04 липня 2022 року ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Розгляд апеляційної скарги представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04 липня 2022 року призначено на 16 год. 00 хв. 17 жовтня 2022 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Оскільки текст постанови складено 18 жовтня 2022 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 17 жовтня 2022 року, датою ухвалення постанови є саме 18 жовтня 2022 року.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст. 181 СК України, існуючий розмір аліментів є обгрунтованим, а заявлена стороною позивача сума аліментних зобов`язань 10 000 грн. є меншою від тієї, яка повинна стягуватись із  ОСОБА_3  за судовим наказом, виданим Самбірським міськрайонним судом Львівської області від 20 квітня 2021 року.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.
За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.
За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно з метою матеріального утримання дитини.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини.
Стаття 181 СК України передбачає способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у том числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платник аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Таким чином, спосіб стягнення аліментів визначається судом за вибором того з батьків, з ким проживає дитина. Норми СК України (в редакції чинній на момент подання позовної заяви) передбачають, що спосіб стягнення аліментів можна змінити за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 травня 2021 року.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія 1-СГ від 15 травня 2015 року.
Судовим наказом Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20.04.2021 року задоволено заяву ОСОБА_1 та вирішено стягувати із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітню дочку – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 березня 2021 року і до досягнення дочкою повноліття.
Згідно відповіді ІНФОРМАЦІЯ_2 №до/2832 від 30 травня 2022 року ОСОБА_3 з 26 квітня 2022 року проходить військову службу, належна сума нарахованого до виплати грошового забезпечення становить 13 069,67 грн., додаткова винагорода становить 30 000, 00 грн.
Позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів позивачка обґрунтовувала тим, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, духовного, культурного та соціального розвитку з врахуванням певних особливостей, а ч. 3 ст. 181 СК України надає їй право звернутися до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, визначеного рішенням суду, оскільки спосіб стягнення аліментів визначається за вибором того з батьків, з ким проживає дитина. Крім того, позивачка вказувала, що донька сторін є інвалідом дитинства у зв`язку із захворюванням на ДЦП, змішаний тетрипарез зі стійкими руховими порушеннями, а відтак потреби дитини є більшими ніж потреби здорових дітей її віку, дитина потребує постійного нагляду, тому вона позбавлена можливості працювати. 
Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення суду, відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував тим, що позивачем не наведено жодних вагомих підстав для зміни способу аліментів, зокрема, що це відповідатиме інтересам дитини та слугуватиме належному забезпеченню фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини, а також створенню умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України, оскільки заявлена позивачкою сума аліментних зобов`язань 10 000 грн. є меншою від тієї, яка повинна стягуватись із ОСОБА_3 за судовим наказом, яким вірно визначено спосіб стягнення аліментів у частці від доходу боржника.
Однак вищенаведені висновки суду не відповідають змісту позовної заяви, позовним вимогам та зазначеним позивачкою обгрунтуванням позовних вимог, оскільки позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів ОСОБА_1 обґрунтовувала ч. 3 ст. 181 СК України.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, які регулюють правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей (зокрема - статті 182 та 183).
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 61-37114св18.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як вбачається з відзиву на позовну заяву, ОСОБА_3 вказує, що не заперечує щодо сплати аліментів у розмірі однієї четвертої заробітку (доходу) щомісячно від будь – якого свого доходу, який отримує чи отримуватиме в майбутньому, і на даний момент сума, яку стягуватимуть на підставі судового наказу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20.04.2021 року перевищує тверду грошову суму в розмірі 10000.00 грн., що взяв до уваги суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення.
З врахуванням положень ч. 3 ст. 181 СК України, відповідно до якої спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів, колегії суддів вважає,що право отримувача на обрання саме ним способу стягнення аліментів не може бути обмежене судом, оскільки вибір способу стягнення аліментів є винятковою прерогативою отримувача аліментів.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції безпідставно не врахував тієї обставини, що прерогатива обрання того чи іншого способу стягнення аліментів ( у частці від доходу або у твердій грошовій сумі), якщо останні вже визначені початково судовим рішенням, належить саме отримувачу аліментів, а тому колегія суддів доходить висновку про підставність позовних вимог ОСОБА_1 . 
Зважаючи на те, що аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, її гармонійного розвитку, з врахуванням визначеного законом розміру прожиткового мінімуму для дитини, її потреб, зважаючи на обов`язок обох батьків брати участь в матеріальному утриманні дитини, колегія суддів вважає, що зміна способу стягнення аліментів забезпечить найбільш необхідні потреби дитини, належні умови проживання дитини, її гармонійний розвиток, і при цьому дитина сторін буде захищеною та буде отримувати матеріальне утримання від батька, з яким не проживає, що гарантовано як нормами національного, так і нормами міжнародного законодавства, які наведено вище, і зміна способу стягнення аліментів, про який просить позивач, в подальшому при зміні доходів відповідача не призведе до погіршення матеріального утримання, що буде надаватись дитині її батьком.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381- 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу  представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 - задовольнити.
Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04 липня 2022 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Змінити спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначений судовим наказом Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 квітня 2021 року.
Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 10 000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Постанова складена 18.10.2020 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк