КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
21 вересня 2022 року
 
справа № 755/17354/21 
                                    
провадження № 22-ц/824/3031/2022
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            судді-доповідача: Музичко С.Г.,
            суддів: Болотова Є.В., Рубан С.М.,
при секретарі: Федорчук Я.С.,
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 
заінтересована особа - ОСОБА_2 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Гаврилової О.В., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,
 
В С Т А Н О В И В :
 
В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису.
Згідно заявлених вимог, просила суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , 2016 року народження: 
заборонити ОСОБА_2 наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця фактичного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ; 
заборонити ОСОБА_2 наближатися ближче ніж на 100 метрів до місць частого відвідування ОСОБА_3 та ОСОБА_1 дитячого садочка за адресою АДРЕСА_2 ; 
заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та їх спільну малолітню дитину ОСОБА_3 , якщо вона та (або) вони за власним бажанням перебуває (перебувають) у місці невідомому ОСОБА_2 переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; 
заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс - повідомлення) із ОСОБА_1 та з їх спільною малолітньою дитиною ОСОБА_3 , або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Вимоги заяви обґрунтовані тим, що заявник та заінтересована особа у період з 14 червня 2014 року по 17 травня 2020 року перебували у зареєстрованому шлюбні, від якого народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заявник зазначає, що починаючи з 2016 року заінтересована особа почав систематично проявляти стосовно неї та їх спільної малолітньої дитини безпідставну агресію, цькувати, погрожувати, психологічно тиснути, вести аморальний спосіб життя, внаслідок чого між ними почали виникати численні сварки, що породжували як психологічне, так і фізичне домашнє насильство як стосовно заявника, так і стосовно спільної малолітньої дитини.
Прояви домашнього насильства з боку заінтересованої особи  підтверджуються листами останнього від 12.12.2016 р., 07.06.2019 р., 07.05.2021 р. Також щодо дій заінтересованої особи було 19.06.2021 року складено протокол про адміністративне правопорушення.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, постановити нове про задоволення заяви.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, розглянувши інші сімейні правовідносини, зокрема щодо можливості надання ОСОБА_2 бачитись із сином. Зазначає про наявність в матеріалах справи листа, в якому ОСОБА_2 не заперечує вчинення фізичного та психологічного насильства відносно заявника, однак відповідних висновків наявному доказу судом не надано. Апелянт вважає, що існують ризики настання фізичного та психологічного насильства в майбутньому. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення ОСОБА_2 будь-якого з видів домашнього насильства відносно неї та/або малолітньої дитини, а також ризиків настання насильства у майбутньому.
Колегія суддів  погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 14 червня 2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2020 року. (а.с.16, 18-19)
Від шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають сина ОСОБА_3 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17).
Дитина проживає із матір`ю, що не заперечується сторонами.
18 травня 2021 року ОСОБА_2 подав Бориспільському міському голові заяву про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та участі в її вихованні. (а.с.69-71)
Вказане звернення було розглянуто на комісії та рекомендовано ОСОБА_2 вирішити вказане питання в судовому порядку (а.с.72).
05 жовтня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною (а.с.115).
Відповідно до п. 1, 3 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»; батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».
В ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» наведено визначення термінів, які вживаються в цьому законі, зокрема:
- домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь;
- психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;
- фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
- кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі;
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У пункті 9 частини 1 статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 3502 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Згідно з п. 3 ч. 1 статті 3504 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Відповідно до частини 1 статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
Згідно приписів ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Згідно ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису ОСОБА_1 посилалась на листи ОСОБА_2 від 12.12.2016р., 07.06.2019р., 07.05.2021р.
Разом із тим, лист, датований 12 грудня 2016 року, суд не може прийняти як актуальний, враховуючи, що із заявою про видачу обмежувального припису ОСОБА_1 звернулась в жовтні 2020 року.
Із вказаних листів вбачається наявність конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зокрема з приводу виховання дитини, участі батька у спілкуванні з дитиною, проте не підтверджує факт вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження вчинення останнім фізичного насильства відносно заявника чи дитини у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.
Доводи скаржника про те, що ОСОБА_2 чинить сварки, морально принижує заявника не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки  також не підтверджують факт вчинення щодо скаржника чи дитини домашнього насильства. 
Посилання апелянта на постанову Київського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року якою залишено без змін постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2021 року, судом також не приймається.
Так, постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2021 року звільнено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та оголошено останнім усне зауваження. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно вказаних осіб закрито. Враховуючи, що при розгляді питання щодо наявності вчинення насильства в сім`ї суд дійшов висновку про звільнення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від відповідальності, колегія суддів не вбачає беззаперечних підстав для видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_2 .
           Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції вийшов за межі вимог заяви, та розглянув інші сімейні правовідносини не впливає та не спростовує правильність висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення заяви. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.
Положеннями ч. 1 ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що при ухваленні рішення, судом першої інстанції повно з`ясовано обставини справи, надано належну оцінку поданим доказам та не допущено порушень норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення  суду та задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд
 
               П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
 
            Суддя-доповідач  
 
            Судді