ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/14052/22                                                    Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Шейко Т.І.,                                                                                                                                                    Суддя-доповідач Кобаль М.І.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року                                                                                        м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                 Кобаля М.І.,
суддів                                         Костюк Л.О., Степанюка А.Г.

розглянувши у в порядку письмового провадження матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «МТІ» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2022 року про відмову у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МТІ» до Міністерства економіки України, третя особа: Громадська організація «Український музичний альянс» про визнання протиправними та скасування свідоцтв, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2022 року відмовлено у відкритті провадження по даній справі.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2  статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року  Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про продовження строку розгляду апеляційної скарги ТОВ «МТІ» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2022 року на розумний строк.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, виходячи з наступного.
Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України  передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що в основу даного спору по суті покладено невирішені відносини щодо наявності спору між двома підприємствами, які мають бути вирішені в порядку господарського судочинства. 
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такою позицією суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «МТІ» просило суд:
- визнати таким, що з 28.10.2019 року втратило чинність Свідоцтво про уповноваження організації колективного управління, яка здійснюватиме збирання і розподіл між суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах від 20 грудня 2007 року №2/У, видане Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України Об`єднанню підприємств «Український музичний альянс» (правонаступник - громадська спілка «Український музичний альянс»);
- визнати таким, що з 28.10.2019 року втратило чинність Свідоцтво про облік організацій колективного управління від 22 серпня 2003 року №4/2003, видане Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України Об`єднанню підприємств «Український музичний альянс» (правонаступник - громадська спілка «Український музичний альянс»);
- зобов`язати Міністерство економіки України внести до Реєстру організацій колективного управління інформацію щодо втрати чинності з 28.10.2019 року Свідоцтва про уповноваження організації колективного управління, яка здійснюватиме збирання і розподіл між суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах від 20 грудня 2007 року №2/У, Свідоцтва про облік організацій колективного управління від 22 серпня 2003 року №4/2003, виданих Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України Об`єднанню підприємств «Український музичний альянс» (правонаступник - громадська спілка «Український музичний альянс»);
- зобов`язати Міністерство економіки України провести позапланові заходи державного нагляду щодо організації колективного управління громадська спілка «Український музичний альянс» (м. Київ, вул. Шовковична, 10, оф.28, СДРПОУ 31815383);
- зобов`язати Міністерство економіки України за результатами проведення позапланових заходів державного нагляду щодо організації колективного управління громадська спілка «Український музичний альянс» (м. Київ, вул. Шовковична, 10, оф.28, СДРПОУ 31815383) внести до Реєстру організацій колективного управління інформацію щодо результатів проведення таких заходів.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2022 року відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог щодо визнання таким, що з 28.10.2019 року втратило чинність Свідоцтво про уповноваження організації колективного управління, яка здійснюватиме збирання і розподіл між суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах від 20 грудня 2007 року №2/У, видане Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України Об`єднанню підприємств «Український музичний альянс» (правонаступник - громадська спілка «Український музичний альянс») та визнання таким, що з 28.10.2019 року втратило чинність Свідоцтво про облік організацій колективного управління від 22 серпня 2003 року №4/2003, видане Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України Об`єднанню підприємств «Український музичний альянс» (правонаступник - громадська спілка «Український музичний альянс»).
Щодо решти позовних вимог, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2022 року відкрито провадження по справі.
У даному випадку, суд апеляційної інстанції надає правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами в частині відмови у відкритті провадження по справі та зазначає наступне.
Відповідно частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
При цьому, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Публічно-правовий спір має свою особливість суб`єктного складу - участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб`єкта владних повноважень.
Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.
Великою Палатою Верховного Суду сформовано правовий висновок у постанові від 13 червня 2018 року (справа № 819/362/16), що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року (справа № 826/27224/15) під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією особою майнових прав або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав цієї особи.
Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 17.02.2021 по справі №420/288/20 (адміністративне провадження №К/9901/24132/20).
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, оскаржувані Свідоцтва від 20 грудня 2007 року №2/У та від 22 серпня 2003 року №4/2003 видані третій особі - Громадській спілці «Український музичний альянс», як правонаступнику Об`єднання підприємств «Український музичний альянс», а тому,суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність спору між двома підприємствами.
Отже, вищезазначені правові норми та висновки суду апеляційної інстанції свідчать про існування спору про приватне право, пов`язане з господарськими відносинами.
Відповідно до статті 20 Господарсько-процесуального кодексу України справи щодо спорів між суб`єктами господарювання розглядаються господарськими судами України.
З врахуванням вказаного, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що  заявлені ТОВ «МТІ» позовні вимоги (у вище наведеній частині) не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що в основу даного спору по суті покладено невирішені відносини щодо реалізації позивачем своїх особистих прав майнового характеру, з огляду на що спір у цій справі не має ознак публічно-правового, і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
У свою чергу, судам у порядку господарського процесу підвідомчі справи у спорах, що виникають із відносин приватноправового характеру, тобто з відносин, врегульованих нормами господарського права і пов`язаних із здійсненням сторонами особистих прав.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що даний спір має вирішуватися в порядку господарського судочинства, а тому судом першої інстанції правомірно відмовлено у відкритті провадження по даній справі в частині позовних вимог.
Щодо інших доводів     апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин по справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки вона не містить обґрунтувань, які могли б бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції. 
Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Керуючись ст.ст. 170, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -      
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МТІ» - залишити без задоволення.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2022 року про відмову у відкритті провадження - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
        
Головуючий суддя:                                                                             М.І. Кобаль

Судді:                                                                                                   Л.О. Костюк

                                                                                                             А.Г. Степанюк

Повний текст виготовлено 09.11.2022 року