КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                     
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8636/2022      
справа № 753/24477/21                                           
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
  3 жовтня  2022 року Київський апеляційний суд в складі:
 
            Суддя - доповідач:      Андрієнко А.М.
            Суддів:                         Соколової В.В.
                                                  Поліщук Н.В.
 
Розглянувши  в порядку ст. 369 ЦПК України цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» Цибульського Володимира Володимировича на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 травня 2022 року постановлене суддею Заставенко М.О. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,
 
У С Т А Н О В И Л А :
 
У листопаді 2021 року позивач ТОВ «Порше Мобіліті» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №50015606 від 19.12.2017 року, що нарахована за період з 03.09.2020 по жовтень 2020 року, у розмірі 86 568,47 грн., обґрунтовуючи тим, що 19.12.2017 з відповідачем був укладений зазначений вище кредитний договір. На підставі цього договору, позивач передав відповідачу грошові кошти в кредит у розмірі 306 101 грн для придбання легкового автомобіля марки Volkswagen моделі Golf 2015 року випуску чорного кольору, шасі за № НОМЕР_1 , з реєстраційним номером     НОМЕР_2 . Також, позивач передав відповідачу грошові кошти в додатковий кредит у розмірі 112 645,16 грн для сплати страхових платежів відповідно до договору страхування. За користування кредитними коштами сторони вирішили встановити відсоткову ставку на рівні 18,99% щомісяця. У свою чергу, за кредитним договором відповідач взяв на себе обов`язок повернути кредитні кошти протягом шістдесяти місяців. Для забезпечення виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, 22.12.2017 сторони уклали договір застави транспортного засобу №50015606 від 22.12.2017, на підставі якого на придбаний відповідачем автомобіль було накладено обтяження.
Позивач зазначає, що відповідач порушив зобов`язання, оскільки з червня 2020 року він почав прострочувати сплату щомісячних платежів, а з вересня того ж року - взагалі припинив їх сплачувати. 30.09.2020 позивач звернувся до відповідача з вимогою про дострокове повернення невиплаченого кредиту в розмірі 173 338,12 грн, несплачених чергових платежів у розмірі 41 287,06 грн, наданих і несплачених всіх та будь-яких сум додаткового кредиту, що становить 2 346,77 грн, однак відповідачем ця вимога не була отримана, а тому крайнім строком для повернення кредиту необхідно вважати 30.10.2020 відповідно до пункту 3.3. кредитного договору.
Крім цього, позивач стверджує, що у відповідача виникла заборгованість з відшкодування страхових платежів у розмірі 5 632,24 грн, які позивач перераховував страховій компанії. На підставі статті 625 Цивільного кодексу , позивачем на вказану суму нараховані інфляційні втрати і 3% річних, а тому в цій частині вимагає стягнути з відповідача всього 6 274,81 грн.
Також, позивач зазначає, що через прострочення відповідачем виконання зобов`язання, він був змушений звернутись до спеціалізованих організацій, що заподіяло йому збитки в розмірі 74 645,62 грн.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 травня 2022 року у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовлено. 
 Не погодившись з рішенням суду, 29.06.2022 року представник позивача подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення ухвалене без надання  належної оцінки доказам та з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування зазначає, що направлення вимоги про дострокове повернення
кредиту, наявність судових рішень про стягнення боргу та/або інших грошових сум за інші періоди невиконання боржником договірного зобов`язання, відкриття виконавчого провадження за цими рішеннями, вчиненням інших процесуальних дій по виконанню рішень суду, за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання (добровільного чи примусового), не свідчать про припинення договірних правовідносин сторін та/або припинення зобов`язань.
Вказує, що суд дійшов помилкового висновку, що в межах виконавчого провадження будо стягнуто проценти за користуваниям кредитом.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 25.05.2016 у справі № 6-157 цс16, відповідно до якого наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке невиконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання  й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до ст. 1048 ЦК України.
           Крім того, також зазначає, що в Постанові від 13.12.2018 № 913/11/18 Верховний Суд. Касаційний господарський суд дійшов висновку, «Зважаючи на правові позиції, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, та виходячи з системного аналізу наведених вище статей ЦК України і умов кредитного договору, колегія суддів дійшла висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін за цим договором та не позбавляє Банк права на отримання належних йому процентів за користування кредитом до повного погашення заборгованості.»
Також вказує, що позивачем будо додано до позовної заяви докази сплати страхових платежів в інтересах відповідача про що свідчать відповідні рахунки-фактури, які буди виставлені страховою компанією, а також банківські виписки, що свідчать про переказ коштів на рахунок Страховика.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
За положенням ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення  суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає    задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для його задоволення, оскільки виконавче провадження закрито у зв`язку з погашенням основного боргу, а інші вимоги необґрунтовані  та недоведені належними доказами.
Колегія суддів  повністю  погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що  загальна сума, яку позивач вимагає стягнути з відповідача, становить 86 568,47 грн, що складається з нарахованих відсотків за кредитним договором у розмірі 5 648,04 грн за період з 3 вересня 2020 року по жовтень 2020 року, заборгованості з відшкодування страхових платежів у розмірі 5 632,24 грн, нарахованих на цю суму інфляційних втрат у розмірі 524,18 грн та 3% річних у розмірі 118,39 грн, а  всього 6274 грн 81 коп., а також збитків, завданих позивачу внаслідок стверджувального порушення відповідачем зобов`язань за кредитним договором у розмірі 74 645,62 грн.
З пункту 1.6. кредитного договору, серед іншого, сторони домовились, що виконання зобов`язання відповідача забезпечується заставою майна відповідно до укладеного сторонами договору застави, а також усім майном, на яке може бути звернено стягнення відповідно до закону.
22.12.2017 року між сторонами був укладений також нотаріально посвідчений договір застави транспортного засобу №50015606 (далі - договір застави). Відповідно до пункту 1.1. цього Договору, предметом застави вважався автомобіль марки Volkswagen моделі Golf 2015 року випуску чорного кольору, шасі за № НОМЕР_1 , з реєстраційним номером НОМЕР_2 , який був власністю відповідача і придбаний ним за кредитні кошти. За рахунок застави забезпеченню підлягали вимоги позивача за кредитним договором, як про це зазначено в пункті 3.1. договору застави.
30.09.2020 року позивачем було направлено вимогу від 03.09.2020 року про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості. Вказана вимога не була отримана відповідачем.
26.10.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Н.С. виданий виконавчий напис №2427, згідно з яким, позивачем було звернуто стягнення на предмет застави за відповідним договором. За рахунок заставленого майна нотаріусом запропоновано задовольнити вимоги позивача щодо дострокового повернення кредиту і стягнення заборгованості, що виникла за рахунками, виставленими протягом періоду з 04.05.-03.09.2020 року, яка станом на 26.10.2020 року складається зі сум несплачених чергових платежів у розмірі 41 287,06 грн та суми кредиту до повернення станом на 03.09.2020 року у розмірі 178 452,85 грн. Отже, загальна сума, що підлягала стягненню за даним виконавчим написом становила 219 739,91 грн.
Виконавчий напис був переданий на виконання.
04.11.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Діною Петрівною закінчено виконавче провадження №63428438 від 27.10.2020. В рамках цього виконавчого провадження, виконавцем здійснювалось примусове виконання згаданого виконавчого напису №2427 від 26.10.2020. Підставою для закінчення виконавчого провадження слугувало фактичне повне виконання рішення, тобто виконавчого напису.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). 
Згідно ст. 559 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Відповідно до  припису абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що оскільки позивачем було змінено строк виконання зобов`язання шляхом направлення відповідачу вимоги, то поза межами строку кредитного договору проценти не нараховуються і вимога позивача про стягнення 5 648,04 грн за період з 3 вересня 2020 року по жовтень 2020 року задоволенню не підлягає.
Так само не підлягає задоволенню і сума страхових платежів в розмірі 5 632,24 грн, та нарахованих на цю суму інфляційних втрат у розмірі 524,18 грн та 3% річних у розмірі 118,39 грн, оскільки  вся заборгованість за кредитним договором була стягнута достроково  нотаріусом  при вчиненні ним виконавчого напису. Поза межами зміненого строку зобов`язання заборгованість не стягується. Оскільки не підлягає стягненню сума основної заборгованості, то суд першої інстанції правомірно відмовив у стягненні похідних від неї сум передбачених ст.. 625 ЦК України.
Судом також правомірно відмовлено у стягненні збитків в розмірі 74 645,62 гривень, оскільки позивачем не доведено понесення таких збитків взагалі, а зокрема, що ці збитки були понесені саме з вини відповідача.
Як вбачається із матеріалів справи відповідач при відкритті виконавчого провадження добровільно сплатив суму боргу та виконавчий збір у зв`язку із чим виконавче провадження було закрито.
Яким чином виникли збитки у позивача і саме в такому розмірі  позивачем не доведено.
            За таких обставин , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував  обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про  відмову у   задоволенні позовних вимог.   
        Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

 Керуючись ст.  367, 374, 375 ЦПК України колегія суддів,
 
                                                               ПОСТАНОВИЛА:
            
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» Цибульського Володимира Володимировича  залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 травня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її  прийняття та оскарженню до Верховного Суду не підлягає. 

 
 
Суддя - доповідач:    

                          
Судді: