УХВАЛА

02 листопада 2022 року 
м. Київ

cправа №  911/3616/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Огородніка К.М.- головуючого, Жукова С.В., Ткаченко Н.Г.

за участю секретаря судового засідання Ксензової А.Є.
за участю представників сторін: Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтера Фінанс" - Кучерявого Д.В.; Національного банку України - Звади Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтера Фінанс" 

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2022 

у справі № 911/3616/21
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтера Фінанс"
до Акціонерного товариства "Білоцерківська теплоелектроцентраль"
про банкрутство

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст заявлених вимог 
Товариство з обмеженою відповідальністю "Альтера Фінанс" (далі ТОВ "Альтера Фінанс", ініціюючий кредитор, заявник) подало до Господарського суду Київської області заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Білоцерківська теплоелектроцентраль" (далі - ПАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль", боржник).
В обґрунтування поданої заяви ініціюючий кредитор посилався на невиконання боржником своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу цінних паперів перед ТОВ "Хімреактив" в частині погашення заборгованості у розмірі 65 700 000,00 грн, а також на наявність у боржника заборгованості у розмірі 3 000 000,00 грн перед Приватним акціонерним товариством "Білоцерківська теплоелектроцентраль" (далі - ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль") на підставі договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, право вимоги за якими в подальшому перейшло до ТОВ "Альтера Фінанс".
За твердженням заявника, станом на дату подання заяви боржник не сплатив наявну у нього заборгованість перед ТОВ "Альтера Фінанс", а тому наявні підстави для відкриття провадження у справі про банкрутство. 
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій 
З поданої заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство ПАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" суди встановили, що вимоги ініціюючого кредитора складаються з двох частин заборгованості боржника, право вимоги за якою в подальшому перейшло до ТОВ "Альтера Фінанс" на підставі договорів відступлення прав вимоги, а саме:
- 65 700 000,00 грн за договором купівлі-продажу цінних паперів від 27.06.2008                № Б-183/1 (далі - Договір купівлі продажу ЦП), укладеного між боржником (покупець) та ТОВ "Хімреактив" (продавець);
- 3 000 000,00 грн за договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 22.10.2019 № 2019/193-р (зі змінами) (далі - Договір фінансової допомоги), укладеного між боржником, як позичальником, та ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль".
Відповідно до умов Договору купівлі продажу ЦП продавець зобов`язується передати, а покупець - прийняти та оплатити на умовах, визначених цим договором, наступні цінні папери (далі - ЦП): вид ЦП - Акції прості; форма випуску ЦП - іменні; форма існування ЦП - бездокументарна, емітент ЦП - Відкрите акціонерне товариство "Стахановський вагонобудівний завод"; ISIN ЦП - UA1200661007; код ЄДРПОУ емітента ЦП- 00210890; номінальна вартість одного ЦП - 1,05 грн; кількість ЦП - 2 994 667 шт.; загальна номінальна вартість ЦП- 3 144 400,35 грн ; загальна вартість ЦП - 65865330,00 грн. 
Покупець зобов`язаний сплатити на банківський рахунок продавця загальну суму договору, вказану в п.1.2. даного договору, в строк не пізніше "30" червня 2008 року, але не раніше поставки цінних паперів, зазначених в п. 1.1. цього договору (пункт 2.1 Договору купівлі продажу ЦП).
Загальна вартість ЦП (сума цього договору) становить 65 865 330,00 грн (шістдесят п`ять мільйонів вісімсот шістдесят п`ять тисяч триста тридцять гривень 00 коп.), без ПДВ (пункт 1.2 Договору купівлі продажу ЦП).
Сторони не пізніше 30 червня 2008 року здійснюють переоформлення прав власності на ЦП, що є предметом даного договору (пункт 3.1 Договору купівлі продажу ЦП).
Поставка ЦП, що є предметом даного договору, здійснюється в межах депозитарної системи України (пункт 3.2 Договору купівлі продажу ЦП).
На підставі акту прийому-передачі цінних паперів від 27.06.2008, продавець передав, а покупець прийняв ЦП, що є предметом даного договору.
За твердженням заявника, покупець виконав свої зобов`язання щодо оплати грошових коштів за передані ЦП лише частково і станом на 14.06.2018 заборгованість ПАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" за Договором купівлі продажу ЦП складала 65 710 730,00 грн.
У подальшому, 14.06.2018 між ТОВ "Хімреактив" (первісний кредитор), ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" (новий кредитор) та ПАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" було укладено договір № 01/06/2018 про відступлення права вимоги (надалі - Договір відступлення № 01/06/2018).
За змістом пункту 1.1. Договору відступлення № 01/06/2018 первісний кредитор відступає, а новий кредитор приймає на себе належне первісному кредитору право вимоги згідно із Договором купівлі продажу ЦП (основний договір), укладений між первісним кредитором та ПАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" в сумі основного боргу 65 710 730, 00 грн.
Незалежно від виконання боржником його обов`язків перед новим кредитором, за передане право вимоги до боржника за основним договором, новий кредитор розраховується з первісним кредитором в розмірі основного боргу боржника - 65 710 730 (шістдесят п`ять мільйонів сімсот десять тисяч сімсот тридцять гривень) 00 копійок (пункт 2.1 Договору відступлення                  № 01/06/2018).
Крім того, 04.12.2018 між боржником та новим кредитором укладено додаткову угоду, відповідно до змісту якої сторони змінили строк сплати заборгованості за Договором купівлі продажу ЦП, а саме ПАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" зобов`язалось повернути ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" заборгованість до 31.12.2019.
Окрім наведеного, як зазначає заявник і не заперечує боржник, після укладення Договору відступлення № 01/06/2018 заборгованість за Договором купівлі продажу ЦП боржником була частково погашена в сумі 10 730,00 грн, внаслідок чого загальна заборгованість боржника за цим Договором склала                                       65 700 000,00 грн.
22.10.2019 між ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" (позикодавець) та ПАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" (позичальник) було укладено Договір фінансової допомоги, згідно пунктом 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, позикодавець зобов`язується надати позичальнику поворотну безвідсоткову фінансову допомогу (надалі по тексту - фінансова допомога) у визначений даним договором строк.
Фінансова допомога надається у розмірі 3 000 000 (три мільйони гривень) 00 копійок шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника (пункт 1.2 Договір фінансової допомоги).
Фінансова допомога надається терміном до 01 жовтня 2020 року включно. Вказаний в цьому пункті строк може бути продовжений або скорочений за згодою сторін, що оформляється додатковою угодою до цього договору(пункт 1.3 Договір фінансової допомоги)..
Пунктом 1.5 Договору фінансової допомоги сторони узгодили обов`язок позичальника повернути суму фінансової допомоги в повному обсязі до 01.10.2020 шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок. 
Позикодавець виконав свої зобов`язання та перерахував на розрахунковий рахунок позичальника суму грошових коштів в розмірі 3 000 000,00 грн, що підтверджується доданою до заяви копією платіжного доручення № 3126 від 20.12.2019.
Поряд із наведеним, 05.10.2020 сторони зазначеного договору уклали додаткову угоду, якою змінили пункт 1.5 Договору фінансової допомоги, встановивши обов`язок позичальника повернути фінансову допомогу до 31.08.2021.
Разом із тим, як зазначає кредитор, позичальник умови Договору фінансової допомоги в частині повернення фінансової допомоги у встановлені строки не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за цим Договором у розмірі 3 000 000,00 грн.
У 2021 році між ПAT "Білоцерківська теплоелектроцентраль" та ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" проведено звірку розрахунків, підписано та скріплено відтисками печаток товариств відповідний акт, з якого вбачається, що станом на 01.01.2021 заборгованість ПAT "Білоцерківська теплоелектроцентраль" перед ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" за вищевказаними договорами складає 68 700 000,00 грн. 
У подальшому, 23.07.2021 між ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль", як первісним кредитором, та ТОВ "Альтера Фінанс", як новим кредитором, укладено договір № 01 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за договорами (далі - Договір відступлення № 01), згідно із пунктом 1.1.1 якого боржником, право вимоги до якого відступаються за цим договором, є ПАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" (ідентифікаційний код юридичної особи 05407737).
Відповідно до пункту 1.1.3 Договору відступлення № 01, під договорами, право вимоги за якими відступається новому кредитору, слід розуміти:
- Договір фінансової допомоги;
- Договір купівлі продажу ЦП, право вимоги за яким належить первісному кредитору на підставі Договору відступлення № 01/06/2018, укладеного між попереднім кредитором та первісним кредитором.
Право вимоги - право грошової вимоги первісного кредитора до боржника за договорами, що визначені п. 1.1.3 цього договору зі сплати заборгованості за ними, строк платежу за якими настав, а також інші права вимоги за цими договорами (пункт 1.1.4 Договору відступлення № 01).
У відповідності до умов цього договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору своє право вимоги, а новий кредитор набуває право вимоги та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги ціну договору у порядку та строки, встановлені цим договором (пункт 2.1 Договору відступлення № 01).
Пунктом 2.2 Договору відступлення № 01 передбачено, що розмір заборгованості боржника станом на день підписання сторонами цього договору становить:
- за Договором фінансової допомоги складає 3 000 000, 00 грн;
- за Договором купівлі продажу ЦП складає 65 700 000, 00 грн.
Згідно із п. 3.1.3 Договору відступлення № 01, право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання договору уповноваженими представниками сторін та акту приймання-передачі оригіналів правовстановлюючих документів, після чого новий кредитор набуває право вимоги по відношенню до боржника стосовно його заборгованості за договорами, що визначені п. 1.1.3 цього договору. Разом з правами вимоги новому кредитору переходять всі без виключення інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав або виникнуть в майбутньому на підставі договорів.
За результатами підписання Договору відступлення № 01, 23.07.2021 між ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль", як первісним кредитором, та ТОВ "Альтера Фінанс", як новим кредитором, було підписано Акт приймання-передачі правовстановлюючих документів, на підставі якого первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв оригінали правовстановлюючих документів, а також Акт приймання-передачі вимоги до боржника.
Виходячи із вищенаведених обставин, посилаючись на наявність у ПAT "Білоцерківська теплоелектроцентраль" заборгованості перед ТОВ "Альтера Фінанс" у зв`язку із неналежним виконанням вищенаведених зобов`язань за договорами на загальну суму 68 700 000,00 грн, заявник звернувся до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника - ПAT "Білоцерківська теплоелектроцентраль".
Боржник, у свою чергу, у відзиві на зазначену заяву підтвердив наявність невиконаних ним зобов`язань за вищенаведеними договорами на суму                                68 700 000,00 грн та відповідно -наявність заборгованості перед заявником на зазначену суму.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції 
Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.12.2021 відкрито провадження у справі № 911/3616/21 про банкрутство ПАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль", визнано грошові вимоги ТОВ "Альтера Фінанс" до боржника на суму 68 700 000,00 грн, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Прядку А.М., вирішено інші процесуальні питання.
Ухвала місцевого господарського суду мотивована обґрунтованістю вимог заявника на суму 65 700 000,00 грн та визнанням таких вимог боржником, відсутністю в матеріалах справи доказів, які б свідчили про можливість боржника здійснити погашення підтвердженої документально заборгованості, а також не встановленням у підготовчому засіданні підстав для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство ПАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль", визначених частиною шостою статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).
Також судом зазначено, що незважаючи на те, що заборгованість у розмірі                 3 000 000,00 грн за Договором фінансової допомоги не є підставою для відкриття провадження у справі про банкрутство, оскільки виникла після 12.03.2020, тобто в період дії встановленого Кабінетом Міністрів України карантину, дані вимоги кредитора також були визнані судом через те, що вказана заборгованість документально підтверджена, визнана боржником і станом на дату проведення судового засідання не погашена.
Не погодившись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, Національний банк України (далі - НБУ) оскаржив її в апеляційному порядку.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2022 апеляційну скаргу НБУ задоволено та скасовано ухвалу Господарського суду Київської області від 22.12.2021 у справі № 911/3616/21. Прийнято нове рішення, яким відмовлено у відкритті провадження у справі про банкрутство ПАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль".
Суд апеляційної інстанції у своїй постанові не погодився з позицією місцевого господарського суду про наявність підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника, оскільки, дослідивши заяву ініціюючого кредитора та додані до неї докази, здійснивши правовий аналіз підстав виникнення грошових вимог ТОВ "Альтера Фінанс" до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, зазначив про необґрунтованість кредиторських вимог ініціюючого кредитора з огляду на те, що наявні в матеріалах справи докази не дозволяють однозначно дійти висновку як стосовно наявності зобов`язання боржника, так і факту належного переходу права вимоги такого зобов`язання на користь ТОВ "Альтера Фінанс".
Водночас апеляційний суд зазначив про правомірність висновку суду першої інстанції про те, що в силу пункту 1-2 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ заборгованість боржника в розмірі 3 000 000,00 грн за Договором фінансової допомоги, Договором відступлення № 01 не є підставою для відкриття провадження у справі про банкрутство ПАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль", оскільки ця заборгованість виникла після 01.09.2021.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги. Підстава (підстави) відкриття касаційного провадження
Не погодившись з постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2022 у цій справі, ініціюючий кредитор - ТОВ "Альтера Фінанс" подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив суд оскаржувану постанову скасувати та залишити в силі ухвалу місцевого господарського суду про відкриття провадження у справі про банкрутство ПАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль".
Доводи касаційної скарги зводяться до того, що оскаржувана постанова ухвалена судом апеляційної інстанції з неправильним застосуванням норм матеріального права (статті 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та порушенням норм процесуального права (статті 79 ГПК України).
На виконання вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України скаржник зазначив, що підставою касаційного оскарження є обставини, визначені пунктом 1 частини другої статті 287 цього Кодексу, оскільки апеляційним судом не враховано правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме:
- визначеного статтею 79 ГПК України стандарту доказування "вірогідності доказів" (постанови від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20, від 28.10.2021 у справі № 910/9851/20, від 16.02.2021 у справі № 927/645/19, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17; аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19));
- статті 7 ГПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом (постанови від 16.06.2022 у справі                                                        № 910/23713/16(910/21036/20), від 13.01.2022 у справі № 910/6552/20, від 11.09.2020 та від 15.06.2021 у справі № 906/1222/19, від 18.03.2020 у справі        № 129/1033/13-ц, від 01.07.2021 у справі № 917/549/20, від 16.02.2021 у справі № 927/645/19)
- статті 204 ЦК України, що закріплює презумпцію правомірності правочину (постанови від 09.06.2022 у справі № 910/14927/20, від 10.02.2022 у справі                № 917/827/21, від 26.01.2022 у справі № 922/1149/19, від 19.05.2021 у справі                       № 925/367/20, а також постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010).
Іншою підставою касаційного оскарження (пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України) зазначає відсутність правового висновку Верховного Суду щодо питання застосування у подібних правовідносинах положень статті 79 ГПК та статті 39 КУзПБ у сукупності з іншими нормами права, а саме: Положення про провадження депозитарної діяльності, затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку № 735 від 23.04.2013 (далі - Положення № 735), Переліку типових документів, що утворюються в діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших підприємств, установ та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого Наказом Головного архівного управління при Кабінеті Міністрів України від 20.07.98 № 41 (далі - Перелік № 41) та Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Мінюсту № 578/5 від 12.04.2012 (далі - Перелік № 578/5), -в частині необхідності та можливості надання виписок з рахунку в цінних паперах за правочином, який укладено за багато років до звернення до суду, при тому, що строки зберігання таких виписок давно закінчилися, строки зберігання інформації в базах даних депозитарної установи також закінчилися і депозитарна установа припинила здійснення депозитарної діяльності.
Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі
НБУ подав відзив, в якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення з викладених у відзиві підстав, оскаржувану постанову - залишити без змін. 
Також від НБУ надійшло клопотання про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Альтера Фінанс" в порядку статті 296 ГПК України, мотивоване тим, що предметом дослідження та підставою апеляційного оскарження для встановлення факту належного виконання судом першої інстанції завдання з перевірки обґрунтованості вимог ініціюючого кредитора та, як наслідок, наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство було застосування норм 39 КУзПБ, а не статті 79 ГПК України.
Касаційне провадження
05.07.2022 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла вищевказана касаційна скарга ТОВ "Альтера Фінанс".
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи                              911/3616/21 визначено склад колегії суддів: Огороднік К.М. - головуючий,               Жуков С.В., Ткаченко Н.Г., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2022.
Ухвалою Верховного Суду від 25.07.2022 касаційну скаргу ТОВ "Альтера Фінанс" залишено без руху; надано скаржнику строк для усунення недоліків.
На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 25.07.2022 до касаційного суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків з відповідними додатками.
Ухвалою Верховного Суду від 16.08.2022, серед іншого, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Альтера Фінанс" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2022 у справі                                 № 911/3616/21; призначено скаргу до розгляду на 07.09.2022 о 11:45 год. 
06.09.2022 до Верховного Суду надійшло клопотання НБУ про закриття касаційного провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.
07.09.2022 до касаційного суду від ПАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю забезпечити явку представника в судове засідання та подати відзив на касаційну скаргу, оскільки в Україні запроваджено воєнний стан та фактично зупинено господарську діяльність підприємства.
Ухвалою Верховного Суду від 07.09.2022 задоволено клопотання ПАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" та відкладено розгляд касаційної скарги ТОВ "Альтера Фінанс" на 28.09.2022 о 11:45 год.
22.09.2022 до касаційного суду від ТОВ "Альтера Фінанс" надійшли письмові пояснення, зокрема, щодо підтвердження обґрунтованості заборгованості боржника за цінними паперами, у додатках до яких містяться роздруківки фінансової звітності боржника та приміток до неї з веб-порталу https://smida.gov.ua (система розкриття інформації емітентами цінних паперів).
Ухвалою Верховного Суду від 28.09.2022 оголошено перерву у судовому засіданні  у справі № 911/3616/21 з розгляду касаційної скарги з розгляду касаційної скарги ТОВ "Альтера Фінанс" до 12.10.2022 о 11:30 год.
Розгляд касаційної скарги ТОВ "Альтера Фінанс" 12.10.2022 не відбувся, зокрема з урахуванням розпорядження Голови Верховного Суду від 10.10.2022 № 56/0/9-22 "Про деякі питання організації роботи Верховного Суду".
Ухвалою Верховного Суду від 17.10.2022 призначено розгляд касаційної скарги ТОВ "Альтера Фінанс" на 02.11.2022 о 11:15 год.
Судове засідання 02.11.2022 відбулось за участі представників ТОВ "Альтера Фінанс" - Кучерявого Д.В. та НБУ, які надали пояснення у справі. Представник НБУ підтримав клопотання про закриття касаційного провадження у справі. Інший учасник справи (боржник - ПАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль") явку повноважних представників не забезпечив, про час та дату судового засідання був сповіщений належним чином.
Оскільки, явка представників сторін не була визнана обов`язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю представників інших учасників справи.
При цьому, суд враховує приписи статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України, за якими своєчасний розгляд справи є одним із завдань судочинства, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожного на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Позиція Верховного Суду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частини перша, друга статті 300 ГПК України).
Об`єктом касаційного оскарження у цій справі є постанова суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті провадження у справі про банкрутство ПАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль".
Як зазначено вище, в оскаржуваній постанові апеляційний суд встановив відсутність підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника через необґрунтованість кредиторських вимог ініціюючого кредитора, оскільки, за встановлених цим судом обставин, наявні в матеріалах справи докази не дозволяють однозначно дійти висновку як стосовно наявності зобов`язання ПАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль", так і факту належного переходу права вимоги такого зобов`язання на користь ТОВ "Альтера Фінанс".
Зазначені висновки зроблені Північним апеляційним господарським судом з урахуванням такого.
Частиною першою статті 2 КУзПБ передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.
Відповідно до преамбули КУзПБ цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи. 
На переконання колегії суддів, процедура банкрутства щодо боржника переслідує публічний та приватний інтерес. Захист публічного інтересу, зокрема, знаходить свій вияв у недопущенні фіктивного банкрутства, а також недопущення доведення боржника до банкрутства. 
Захист приватного інтересу, в свою чергу, полягає в максимальному задоволенні вимог кредиторів, відновленні платоспроможності боржника або його ліквідації та продажу його майна у ліквідаційній процедурі з метою погашення вимог кредиторів. 
Отже, однією з основних функцій господарського суду під час провадження у справі про банкрутство є дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів. 
Провадження у справах про банкрутство характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, тривалістю судового провадження, що істотно відрізняють це провадження від позовного. 
З огляду на положення процесуального закону, у справах позовного провадження господарський суд, здійснюючи правосуддя, обмежений принципами диспозитивності та змагальності сторін, водночас у справах про банкрутство судовий контроль є невід`ємною складовою цього провадження.
Згідно з частиною другою статті 8 КУзПБ право на звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство мають боржник, кредитор. 
Частинами першою, другою статті 34 КУзПБ унормовано, що заява про відкриття провадження у справі про банкрутство подається кредитором або боржником у письмовій формі та повинна містити зокрема, виклад обставин, що є підставою для звернення до суду; перелік документів, що додаються до заяви, а також відомості про розмір вимог із зазначенням окремо розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає сплаті. До заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство додаються докази сплати судового збору, крім випадків, коли згідно із законом судовий збір не підлягає сплаті; довіреність чи інший документ, що засвідчує повноваження представника, якщо заяву підписано представником; докази авансування винагороди арбітражному керуючому трьох розмірів мінімальної заробітної плати за три місяці виконання повноважень; докази надсилання боржнику копії заяви і доданих до неї документів.
Наявність боргу при ініціюванні справи про банкрутство підтверджується доказами у відповідному обсязі, виходячи з правової природи правовідносин між боржником та кредитором. Доказами на підтвердження наявності боргу можуть бути, зокрема, судові рішення, господарські правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Такими доказами можуть бути, зокрема, банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи, та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань.
За змістом частини першої статті 35 КУзПБ у разі відсутності підстав для відмови у прийнятті, залишення без руху або для повернення заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство господарський суд приймає заяву до розгляду, про що не пізніше п`яти днів з дня її надходження постановляє ухвалу, в якій, серед іншого, зазначається дата проведення підготовчого засідання суду. Також ухвалою про прийняття заяви про відкриття провадження у справі господарський суд має право вирішити питання про зобов`язання заявника, боржника та інших осіб надати суду додаткові відомості, необхідні для вирішення питання про відкриття провадження у справі про банкрутство. 
Порядок відкриття провадження у справі про банкрутство регламентований статтею 39 КУзПБ.
Відповідно до частин першої-п`ятої статті 39 КУзПБ перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Кодексом. Неявка у підготовче засідання сторін та представника державного органу з питань банкрутства, а також відсутність відзиву боржника не перешкоджають проведенню засідання. У підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи. Якщо провадження у справі відкривається за заявою кредитора, господарський суд перевіряє можливість боржника виконати майнові зобов`язання, строк яких настав. Боржник може надати підтвердження спроможності виконати свої зобов`язання та погасити заборгованість. У разі якщо до господарського суду до дня підготовчого засідання надійшло кілька заяв і одна з них прийнята судом до розгляду, інші ухвалою господарського суду приєднуються до матеріалів справи і розглядаються одночасно. У разі визнання вимог заявника необґрунтованими господарський суд оцінює обґрунтованість вимог інших заяв кредиторів, приєднаних до матеріалів справи, і вирішує питання про відкриття провадження у справі у порядку, передбаченому цією статтею. За результатами розгляду заяви про відкриття провадження у справі та відзиву боржника господарський суд постановляє ухвалу про: відкриття провадження у справі; відмову у відкритті провадження у справі.
Отже, завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є перевірка обґрунтованості вимог ініціюючого кредитора на предмет (1) наявності між заявником і боржником грошового зобов`язання в розумінні абзацу 5 частини першої статті 1 КУзПБ; (2) встановлення наявності спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження; (3) встановлення обставин задоволення таких вимог до проведення підготовчого засідання у справі. 
Поряд з цим, у силу частини восьмої статті 39 КУзПБ в ухвалі про відкриття провадження у справі про банкрутство, серед іншого, зазначається про введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.
Згідно з частиною третьою статті 41 КУзПБ протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.
Таким чином, стадія відкриття провадження у справі про банкрутство має своїми наслідками не лише заходи процесуального характеру, а й майнового. При цьому, внаслідок введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, ухвала про відкриття провадження у справі про банкрутство поширюється на майнові відносини між боржником та невизначеним на момент винесення ухвали підготовчого засідання колом осіб - конкурсних кредиторів.
За таких обставин, обов`язком ініціюючого кредитора є надання суду достатніх належних доказів існування непогашеного грошового зобов`язання боржника перед кредитором з метою виключення у майбутньому розумних сумнівів інших кредиторів боржника в обґрунтованості відкриття провадження у справі про банкрутство (постанова Верховного Суду від 18.02.2021 у справі № 904/3251/20).
Тож, важливим питанням при відкритті провадження у справі про банкрутство є питання обґрунтованості кредиторських вимог ініціюючого кредитора, за заявою якого відкривається провадження у справі.
Колегія суддів зазначила, що з моменту відкриття провадження у справі банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника (аналогічний за змістом правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі № 918/420/16 та в низці постанов Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справах про банкрутство).
Тому, з огляду на важливі правові наслідки відкриття провадження у справі про банкрутство, які, крім заявника та боржника, стосуються невизначеного кола осіб - потенційних кредиторів боржника, ухваленню відповідного рішення суду має передувати системний аналіз обставин, пов`язаних із правовідносинами, з посиланням на які заявник обґрунтовує свої вимоги до боржника, на підставі поданих доказів. Лише після з`ясування та перевірки таких обставин суд може встановити обґрунтованість вимог кредитора до боржника, а також наявність чи відсутність спору про право у цих правовідносинах, як передумови для відкриття провадження у справі (постанова Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 911/2042/20). 
Отже, звернення кредитора до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство по суті є реалізацією кредитором права на судовий захист власних майнових прав за відсутності належного виконання грошового зобов`язання боржником. У зв`язку з цим, кредитор повинен надати суду докази на підтвердження наявності у нього права, яке підлягає захисту, та навести обставини, що є підставою для звернення до суду. 
При цьому, на господарський суд покладається обов`язок перевірки обґрунтованості вимог ініціюючого кредитора та з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство, що, враховуючи принцип дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів, має здійснюватися судом незалежно від погодження боржником із заявленими вимогами чи, навпаки, пасивної процесуальної поведінки боржника у вигляді неподання ним відзиву на заяву про відкриття відповідного провадження.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021 у справі № 911/2043/20.
Таким чином, для належного відкриття провадження у справі про банкрутство за заявою кредитора, суд має ретельно перевірити заяву ініціюючого кредитора та додані до неї документи на предмет відповідності вимогам КУзПБ та інших нормативно-правових актів з метою встановлення на підставі належних та допустимих доказів наявності заборгованості боржника та неможливості виконання боржником грошових зобов`язань і постановити таку ухвалу про відкриття провадження у справі про банкрутство, яка має бути обґрунтованою та мотивованою, де будуть встановлені всі ознаки неплатоспроможності боржника.
У цій справі вирішуючи питання обґрунтованості заявлених вимог та, як наслідок, наявності/відсутності підстав відкриття провадження у справі, судом апеляційної інстанції встановлено, що:
- з доданих до заяви ТОВ "Альтера Фінанс" документів вбачається, що первісно заборгованість у боржника ПАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" за Договором купівлі-продажу ЦП виникла перед ТОВ "Хімреактив". Водночас, дослідивши правове регулювання правовідносин з обігу ЦП (відповідні норми ЦК України, Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок", Закону України "Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні"), апеляційний суд зауважив, що діючим на дату укладення Договору купівлі-продажу ЦП законодавством було унормовано механізм та порядок переходу права власності на цінні папери, в тому числі і на акції. Однак, звертаючись до суду із заявою про відкриття провадження справі про банкрутство боржника до заяви ТОВ "Альтера Фінанс" було додано лише копію Договору купівлі-продажу ЦП, а також копію акту прийому-передачі ЦП від 27.08.2008. Разом з тим, маючи обов`язок належними та допустимими доказами довести дійсність та обсяг зобов`язання, право вимоги за яким перейшло до ТОВ "Альтера Фінанс", останнім не надано суду жодних доказів на підтвердження наявності права власності ТОВ "Хімреактив" на ЦП та переходу права власності за цим договором на користь боржника, а відтак і виникнення у нього зобов`язання, зокрема: виписки з реєстру власників іменних паперів або відповідних сертифікатів на підтвердження належності акцій ТОВ "Хімреактив", доказів реєстрації за покупцем - ВАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" компетентним реєстратором акцій у відповідності до умов пункту 3.1 Договору купівлі-продажу ЦП, а також виписки з реєстру власників іменних паперів або відповідних сертифікатів на підтвердження належності акцій покупцю - ВАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль";
- як зазначав кредитор у заяві, покупець виконав свої зобов`язання щодо сплати грошових коштів за передані ЦП лише частково, як наслідок станом на 14.06.2018 заборгованість ПАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" за Договором купівлі-продажу ЦП складала 65 710 730,00 грн. Однак, до заяви не додано доказів часткової оплати за Договором купівлі-продажу ЦП на підтвердження виконання цього Договору, що ставить під сумнів реальність даного договору та відповідних зобов`язань боржника. У подальшому, 14.06.2018 між ТОВ "Хімреактив", ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" та ПАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" було укладено Договір відступлення № 01/06/2018, за умовами якого, зокрема, незалежно від виконання боржником його обов`язків перед новим кредитором, за передане право вимоги до боржника за основним договором, новий кредитор розраховується з первісним кредитором в розмірі основного боргу боржника - 65 710 730,00 грн. Однак, крім самого Договору відступлення № 01/06/2018 до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника кредитором не додано та матеріали справи не містять доказів оплати ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" суми відступленого на його користь права вимоги у відповідності до пунктів 2.1, 2.2 зазначеного Договору;
- як зазначав заявник і не заперечував боржник, після укладення Договору відступлення № 01/06/2018 заборгованість за Договором купівлі-продажу ЦП боржником була частково погашена в сумі 10 730,00 грн, внаслідок чого загальна заборгованість боржника за цим договором склала 65 700 000,00 грн, однак відповідних доказів часткової оплати за договором купівлі-продажу до заяви також не додано.
- 2021 році між AT "Білоцерківська теплоелектроцентраль" та ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" проведено звірку розрахунків, підписано та скріплено відтисками печаток товариств відповідний акт, з якого вбачається, що станом на 01.01.2021 заборгованість AT "Білоцерківська теплоелектроцентраль" перед ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" за договором №01/06/2018 про відступлення права вимоги від 14.06.2018 складає 65 700 000,00 грн. Водночас зазначений акт звірки взаємних розрахунків не є майновою дією боржника (аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 05.04.2018 у справі № 910/9004/13), не свідчить про проведення певної господарської операції, оскільки сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом; при цьому акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак, за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами (позиція Верховного Суду, викладена у постановах від 23.09.2021 у справі № 910/866/20, від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17).
- на підтвердження наявності заборгованості боржника перед ТОВ "Альтера Фінанс", ініціюючим кредитором до заяви додано лише Договір купівлі-продажу ЦП та акт прийому-передачі ЦП, Договір відступлення № 01/06/2018 та Договір відступлення № 01, а також акт приймання-передачі правовстановлюючих документів від 23.07.2021 та акт приймання-передачі права вимоги від 23.07.2021. Інших доказів, в тому числі судових рішень, первинних бухгалтерських документів, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення (банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні) на підтвердження дійсності та обсягу зобов`язання боржника, право вимоги за яким, на думку кредитора, перейшло до ТОВ "Альтера Фінанс", до заяви не долучено, матеріали справи не містять та судом не встановлено;
- виходячи з правової природи правовідносин між боржником та ініціюючим кредитором, в матеріалах справи відсутній відповідний обсяг доказів, які б свідчили про безспірність грошового зобов`язання боржника.
- заборгованість у розмірі 3 000 000,00 грн за Договором фінансової допомоги, яка виникла після 01.09.2021 (оскільки сторонами цього Договору в редакції додаткової угоди від 05.10.2020 погоджено, що позичальник має повернути фінансову допомогу позикодавцю до 31.08.2021) не є підставою для відкриття провадження у справі про банкрутство в силу прямої вказівки закону (пункту 1-2 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ).
Окрім наведеного, досліджуючи обґрунтованість заяви про відкриття справи про банкрутство. апеляційним судом враховано численну практику Верховного Суду з питання надання оцінки обґрунтованості вимог кредитора, згідно якої:
- заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16); 
- обов`язок здійснення правового аналізу заявлених у справі кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі                          № 908/710/18, від 05.03.2019 у справі № 910/3353/16, від 18.04.2019 у справі № 914/1126/14, від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);
- під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);
- у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17);
- для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог. Така правова позиція викладалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 23.09.2021 у справі                            № 910/866/20, від 27.05.2021 у справі № 924/556/20, від 07.10.2020 у справі         № 914/2404/19, від 11.02.2020 у справі № 904/8484/16, від 07.08.2019 у справі № 922/1014/18.
Ураховуючи наведені норми та правові висновки Верховного Суду, апеляційний суд зауважив, що законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в даному випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником. У випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог, суд у справі про банкрутство відмовляє у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України). Комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство. 
Разом з тим, використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданої заяви з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника і відкриття на підставі такої заборгованості провадження у справі про банкрутство. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами, а також порушує права боржника у справі про банкрутство.
З огляду на викладені вище фактичні обставини справи, беручи до уваги положення ГПК України, судова колегія суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що кредитором не доведено належними та допустимими доказами наявності заборгованості АТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" перед ТОВ "Альтера Фінанс".
Таким чином, здійснивши перевірку обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясувавши наявність підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство, проаналізувавши подані заявником та боржником докази та дослідивши всі обставини справи, апеляційний суд за наслідками перегляду справи в апеляційному порядку дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника з огляду на необґрунтованість заявлених вимог ініціюючого кредитора.
У своїх висновках суд апеляційної інстанції керувався правовою позицією Верховного Суду у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладені у постанові від 22.09.2021 у справі № 911/2043/20, згідно якої:
- норми частини шостої статті 39 КУзПБ, як і інші положення цього Кодексу, не містять окремого визначення такої підстави для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство як-то необґрунтованість/непідтвердження вимог ініціюючого кредитора, однак (беручи до уваги визначений частиною першою статті 39 КУзПБ обов`язок суду щодо перевірки обґрунтованості вимог заявника) протилежний підхід, тобто відкриття провадження за цих умов, матиме наслідком порушення прав та інтересів боржника, інших його кредиторів та в цілому суперечитиме спрямованості законодавства у сфері неплатоспроможності;
- у випадку необґрунтованості/непідтвердження вимог ініціюючого кредитора господарський суд має відмовити у відкритті провадження у справі про банкрутство з посиланням на норму частини шостої статті 39 КУзПБ, яка, з урахуванням концепції недостатньої якості закону, є найбільш близькою за предметом регулювання до сфери спірних правовідносин.
Вищенаведене у сукупності свідчить про те, що застосовуючи норми статті 39 КУзПБ, апеляційним судом в оскаржуваній постанові було враховано відповідні правові висновки Верховного Суду щодо застосування цієї статті, підстав для відступу від яких скаржник у своїй касаційній скарзі не наводить, а колегія суддів не вбачає.
Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.
При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено), покладається на скаржника.
Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Колегія суддів враховує, що відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
У цій справі підставами касаційного оскарження ТОВ "Альтера Фінанс" зазначило обставини, визначені пунктами 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України.
Дослідивши доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваної постанови, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування апеляційним судом норм матеріального і процесуального права у контексті доводів скаржника, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі № 911/3616/21 на підставі пунктів 4, 5 частини першої статті 296 ГПК України, з огляду на таке.
Щодо підстави відкриття касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України 
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.
Касаційне провадження у цій справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.
Отже, відповідно до цієї норми касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
Отже, для касаційного перегляду судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для такого перегляду є подібність правовідносин у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.
Вирішуючи питання визначення подібності правовідносин, колегія суддів враховує конкретизоване тлумачення цієї правової категорії Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, згідно якого на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях, а для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими. 
За обставинами цієї справи № 911/3616/21 ТОВ "Альтера Фінанс" (скаржник) звернулося з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ПАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль".
Порядок відкриття (як і відмови у відкритті) провадження у справі про банкрутство у підготовчому засіданні суду регламентований статтею 39 КУзПБ.
Судом апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові було враховано актуальні правові висновки Верховного Суду щодо застосування статті 39 КУзПБ, що наведено вище у мотивувальній частині цієї ухвали.
Водночас наведені скаржником доводи про неврахування апеляційним судом правових висновків Верховного Суду про застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у зазначених у касаційній скарзі постановах, а саме:
- постанови від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20 (спірні правовідносини полягали у (1) доведеності відповідними доказами обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову, та (2) належності відповідачів у справі), від 28.10.2021 у справі № 910/9851/20 (спірні деліктні правовідносини з приводу відшкодування шкоди), від 16.02.2021 у справі № 927/645/19 (визнання спірних договорів дарування удаваними), від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17 (спір про зобов`язання вчинити дії (звільнити з під арешту та закрити рахунки) та визнання договору припиненим), від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18 (спір про зобов`язання здійснити поставку товару і стягнення неустойки), від 18.11.2019 у справі № 902/761/18 (спір про стягнення збитків, зокрема упущеної вигоди, орендної плати за землю, зобов`язань зі сплати земельного податку), від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 (спір про визнання недійсним правочину щодо переходу права власності); від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (спір про визнання недійсними рішень загальних зборів співвласників підприємства, зобов`язання управління юстиції внесення до державного реєстру змін про керівника підприємства та скасування відповідних записів);
- постанови від 16.06.2022 у справі № 910/23713/16 (910/21036/20) (спір про визнання протиправною бездіяльності податкового органу, що полягає у неперерахуванні на поточний банківський рахунок боржника надмірно сплачених податкових зобов`язань з податку на прибуток страхових організацій; зобов`язання вчинити у встановленому законом порядку відповідні дії), від 13.01.2022 у справі № 910/6552/20 (спір про визнання патенту України на винахід недійсним), від 15.06.2021 у справі № 906/1222/19 (спір про визнання недійсним договору оренди), від 18.03.2020 у справі               № 129/1033/13-ц (спір про визнання недійсними рішень загальних зборів співвласників підприємства, зобов`язання управління юстиції внесення до державного реєстру змін про керівника підприємства та скасування відповідних записів), від 01.07.2021 у справі № 917/549/20 (спір про визнання удаваним договору дарування частки у статутному капіталі, переведення на позивача прав та обов?язків покупця частки, визнання недійсним акта приймання-передачі частки, скасування реєстраційної дії), від 16.02.2021 у справі № 927/645/19 (спір про визнання удаваними правочинів, переведення прав та обов`язків покупця, витребування часток у статутному капіталі та визнання права власності на частку у статутному капіталі);
- постанови від 09.06.2022 у справі № 910/14927/20 (предметом касаційного перегляду було питання дотримання судами норм права під час розгляду грошових вимог кредитора до боржника, що ґрунтуються на договорі поставки; висновки касаційного суду в частині застосування статті 204 ЦК України, що закріплює презумпцію правомірності правочину, зроблені під час оцінки доводів касаційної скарги про не дослідження судами попередніх інстанцій вказаного договору на предмет його фраудаторності або фіктивності), від 10.02.2022 у справі № 917/827/21 (предметом касаційного перегляду було питання дотримання судами норм права під час відкриття провадження у справі про банкрутство; водночас предметом дослідження у справі було питання дати виникнення грошових зобов`язань кредитора в контексті обмеження та заборони на відкриття проваджень у справах про банкрутство боржників - юридичних осіб за заявою кредиторів за вимогами до боржника, що виникли після 12.03.2020 та в період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України)), від 26.01.2022 у справі                   № 922/1149/19 (предметом судового розгляду була заява керуючого реалізацією майна банкрута-фізичної особи про визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя, витребування з чужого незаконного володіння майна та визнання права власності на нерухоме майно за банкрутом), від 19.05.2021 у справі № 925/367/20 (спірні правовідносини полягали в обґрунтованості кредиторських вимог, що полягали в заборгованості за кредитним договором та договором відступлення прав вимоги; водночас спір також стосувався наявності у такого правочину ознак договору факторингу, а відтак можливості переуступки прав вимоги за цим договором нефінансовій установі);від 14.11.2018 у справі               № 2-1383/2010 (спір у цивільній справі про стягнення заборгованості за кредитним договором).
Наведене свідчить, що більшість із зазначених скаржником справ взагалі не відносяться до категорії справ про банкрутство та у них не було предметом розгляду питання відкриття провадження у такій справі, а також застосування статті 39 КУзПБ. 
Ураховуючи наведені обставини та правовий висновок Великої Палати Верховного Суду щодо тлумачення правової категорії "подібність правовідносин" (постанова від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19), колегія суддів відхиляє як помилкові доводи скаржника про те, що оскаржувана постанова у цій справі ухвалена без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у вищезазначених постановах Верховного Суду, оскільки встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин у зазначених справах і у справі, яка переглядається, є різними; у кожній із зазначених справ суди виходили з обставин та умов конкретних правовідносин і фактично-доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, що виключає подібність спірних правовідносин у вказаних справах. 
Водночас Верховний наголошує на тому, що кожна із справ про банкрутство є індивідуальною, а доведення наявності підстав для відкриття провадження у такій справі ґрунтується на сукупності обставин, які зазначені у відповідній заяві боржника чи кредитора, при чому у кожній такій справі судами досліджуються різні за змістом та обсягом подані сторонами докази.
Крім того, аргументи скаржника про неправильне застосування статті 204 ЦК України є безпідставними, позаяк правомірність договорів у цій справі, на підставі яких в ініціюючого кредитора виникло право вимоги до боржника, взагалі не була предметом дослідження та судової оцінки апеляційним господарським судом, натомість висновку про необґрунтованість вимог кредитора апеляційний суд дійшов саме з причин недостатності поданих доказів.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій зазначених правових висновків Верховного Суду в якості підстави для подання касаційної скарги, яке (посилання) фактично зводиться до незгоди заявника з прийнятою по суті постановою у цій справі та не свідчить про незастосування чи неправильне застосування апеляційним судом вказаних правових позицій.
Наведені у касаційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновком суду апеляційної інстанції щодо оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, та спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів та встановленні інших обставин, у тому контексті, який, на думку скаржника свідчить про порушення норм матеріального права. 
Верховний Суд зауважує, що обираючи підстави касаційного оскарження скаржник не зазначав про порушення судами норм процесуального права як підстави для касаційного оскарження згідно пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України, як-то порушень порядку надання, отримання, оцінки доказів у суді першої та апеляційної інстанції.
Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц).
У справі, яка переглядається, апеляційним судом надано оцінку всім поданим сторонами доказам, до переоцінки яких, в силу приписів статті 300 ГПК України, суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 269, 300 ГПК України.
Наведеним спростовується й можливість самостійного дослідження та правової оцінки касаційним судом доказів, поданих скаржником (ініціюючим кредитором у справі) у касаційному провадженні до письмових пояснень щодо підтвердження обґрунтованості заборгованості боржника за ЦП (зокрема роздруківок фінансової звітності боржника та приміток до неї з веб-порталу https://smida.gov.ua).
У контексті вищевикладеного суд дійшов висновку про те, що правовідносини у справі, що розглядається, та у справах, на які посилається скаржник в обґрунтування підстав касаційного оскарження прийнятої у цій справі постанови, не є подібними, а тому наявні правові підстави для закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Альтера Фінанс" в силу пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України. 
Зазначене свідчить про обґрунтованість клопотання НБУ про закриття касаційного провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України. 
Щодо підстави відкриття касаційного оскарження, визначеної пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України
На обґрунтування підстави, визначеної пунктом 3 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник послався на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування у подібних правовідносинах положень статті 79 ГПК та статті 39 КУзПБ у сукупності з іншими нормами права, а саме: Положенням № 735, Переліку № 41 та Переліку № 578/5, - в частині необхідності та можливості надання виписок з рахунку в цінних паперах за правочином, який укладено за багато років до звернення до суду, при тому, що строки зберігання таких виписок давно закінчилися, строки зберігання інформації в базах даних депозитарної установи також закінчилися і депозитарна установа припинила здійснення депозитарної діяльності. 
Однак, такі посилання скаржника суд касаційної інстанції вважає необґрунтованими, з огляду на таке.
У цій справі спірні правовідносини полягають у вирішенні питання наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство ПАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" за заявою кредитора - ТОВ "Альтера Фінанс", обґрунтованою, зокрема, наявністю заборгованістю за Договором купівлі-продажу ЦП.
Колегія суддів повторно зауважує, що порядок відкриття провадження у справі про банкрутство  у підготовчому засіданні регламентований статтею 39 КУзПБ. 
Водночас касаційний суд зазначає, що стаття 39 КУзПБ не містить бланкетних (відсилочних) норм, що містять відсилання до спеціальних норм Положення              № 735, Переліку № 41 чи Переліку № 578/5, які регулюють правовідносини з обігу ЦП (цінних паперів).
Натомість, під час вирішення питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника-юридичної особи господарський суд застосовує приписи статті 39 КУзПБ та норми процесуального права (ГПК України), що стосуються повноважень суду щодо дослідження обставин справи та оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням у порядку частини другої статті 86 ГПК України, дотримуючись принципів господарського судочинства.
При цьому, наявність боргу при ініціюванні справи про банкрутство підтверджується доказами у відповідному обсязі, виходячи з правової природи правовідносин між боржником та кредитором. Такі правовідносини у кожній конкретній справі про банкрутство є різними, однак для правильного вирішення питання про відкриття провадження у справі про банкрутство (застосування статті 39 КУзПБ) у процесуальному аспекті має значення саме застосування господарським судом положень статті 86 ГПК України під час дослідження обставин обґрунтованості вимог кредитора.
Тобто у розгляді спірних правовідносин можливим є врахування правових висновків Верховного Суду у таких питаннях: (1) застосування статті 39 КУзПБ та (2) застосування положень статті 86 ГПК України під час перевірки обґрунтованості вимог кредитора (у цьому випадку - заборгованості за Договором купівлі-продажу ЦП).
Тож скаржник помилково вказує на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування у подібних правовідносинах положень статті 79 ГПК та статті 39 КУзПБ у сукупності з нормами Положення № 735, Переліку № 41 та Переліку № 578/5. 
Як зазначено вище, застосовуючи норми статті 39 КУзПБ, судом апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові було враховано актуальні правові висновки Верховного Суду щодо застосування цих норм (наведено вище у мотивувальній частині цієї ухвали). 
У питанні застосування положень статті 86 ГПК України під час перевірки судом у підготовчому засіданні обґрунтованості вимог кредитора, колегія суддів звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.06.2022 у справі № 910/13242/21, згідно якої оцінюючи обґрунтованість вимог заявника, суду належить, в першу чергу, дослідити первинні документи, які підтверджують наявність боргу.
У іншій постанові Верховного Суду у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021 у справі № 911/2043/20, що була врахована апеляційним судом, міститься правовий висновок, згідно якого на господарський суд покладається обов`язок перевірки обґрунтованості вимог ініціюючого кредитора та з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство, що, враховуючи принцип дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів, має здійснюватися судом незалежно від погодження боржником із заявленими вимогами чи, навпаки, пасивної процесуальної поведінки боржника у вигляді неподання ним відзиву на заяву про відкриття відповідного провадження.
Такі правові висновки Верховного Суду стосуються питання оцінки господарським судом обґрунтованості вимог заявника в загальному, та не потребують уточнень у кожному конкретному випадку залежно від виду правочину (договору), на підставі якого у боржника виникла заборгованість перед кредитором.
Таким чином, правова позиція з питання застосування положень статті 86 ГПК України під час з`ясування господарським судом у підготовчому засіданні обставин обґрунтованості вимог кредитора викладена, серед інших, у вищезазначених постановах Верховного Суду від 16.06.2022 у справі № 910/13242/21 та врахованій апеляційним судом від 22.09.2021 у справі №911/2043/20, тому необґрунтованими є доводи скаржника у касаційній скарзі про відсутність правового висновку Верховного Суду щодо застосування статті 79 ГПК та статті 39 КУзПБ у сукупності з спеціальними нормами Положення № 735, Переліку № 41 та Переліку № 578/5 в частині, зокрема, необхідності та можливості надання виписок з рахунку в цінних паперах.
Крім того, касаційний суд враховує, що суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання обґрунтованості заявлених вимог та, як наслідок, наявності/відсутності підстав відкриття провадження у справі, зазначив про ненадання, окрім виписок з реєстру власників іменних паперів, також й інших доказів, зокрема:
- доказів реєстрації за покупцем - ВАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" компетентним реєстратором акцій у відповідності до умов пункту 3.1 Договору купівлі-продажу ЦП;
- доказів часткової оплати за Договором купівлі-продажу ЦП на підтвердження виконання цього Договору;
- доказів оплати ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" суми відступленого на його користь права вимоги у відповідності до пунктів 2.1, 2.2 зазначеного Договору відступлення № 01/06/2018.
Таким чином, оскільки в ході розгляду цієї справи апеляційний суд з`ясував, що в матеріалах справи відсутній відповідний обсяг доказів, які б свідчили про безспірність грошового зобов`язання боржника, він відмовив у відкритті провадження у справі про банкрутство.
Такі дії апеляційного суду узгоджуються з наведеними вище правовими позиціями Верховного Суду, що свідчить про наявність загального за своїм змістом висновку останнього щодо застосування положень статей 39 КУзПБ та 86 ГПК України і відповідно про відсутність підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України.
Пунктом 4 частини 1 статті 296 ГПК України визначено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку).
Оскільки після відкриття касаційного провадження у цій справі виявилося, що Верховний Суд у своїх постановах вже викладав висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення місцевого господарського суду відповідно до таких висновків, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про відсутність правових підстав для подальшого розгляду касаційної скарги і, відповідно, до необхідності закриття на підставі пункту 4 частини 1 статті 296 ГПК України касаційного провадження, відкритого з підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України.
Верховний Суд підкреслює, що в силу принципів диспозитивності, рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, суд переглянув справу в межах доводів касаційної скарги, з урахуванням установлених у справі конкретних обставин, та не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
При розгляді даної справи Верховний Суд бере до уваги, що однією із основних засад справедливого судочинства вважається принцип верховенства права, невід`ємною, органічною складовою, якого є принцип правової визначеності.
Одним з аспектів принципу правової визначеності є те, щоб у разі винесення судами остаточного судового рішення воно не підлягало перегляду. Сталість і незмінність остаточного судового рішення, що набуло чинності, забезпечується через реалізацію відомого принципу res judicata. Остаточні рішення національних судів не повинні бути предметом оскарження. Можливість скасування остаточних рішень, без урахування при цьому безспірних підстав публічного інтересу, та невизначеність у часі на їх оскарження несумісні з принципом юридичної визначеності. Тому категорію res judicata слід вважати визначальною й такою, що гарантує незмінність установленого статусу учасників спору, що визнано державою та забезпечує сталість правозастосовних актів. Правова визначеність також полягає в тому, щоб остаточні рішення судів були виконані.
Верховний Суд також зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України"). 
У рішенні ЄСПЛ від 02.03.1987 у справі "Monnell and Morris v. the United Kingdom" (§ 56) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.
Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних передумов щодо доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".
Зважаючи на те, що наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1,3 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшли свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Альтера Фінанс" на підставі пунктів 4, 5 частини першої статті 296 ГПК України.
Водночас колегія суддів звертає увагу скаржника, що він не обмежений в отриманні судового захисту своїх прав, оскільки в силу частини сьомої статті 39 КУзПБ відмова у відкритті провадження у справі про банкрутство не перешкоджає повторному зверненню до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство за наявності підстав, встановлених цим Кодексом.

Керуючись статтями 234, 235, 240, 296 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ :

1. Клопотання Національного банку України про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтера Фінанс" задовольнити.

2. Касаційне провадження у справі № 911/3616/21 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтера Фінанс" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2022 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий          суддя                                                                      К.М. Огороднік 
Судді                                                                                                    С.В. Жуков
                                                                                                    Н.Г. Ткаченко