ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/7742/20  Номер провадження 22-ц/814/3436/22	Головуючий у 1-й інстанції Попова В.О.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у м.Полтава цивільну справу за апеляційними скаргами  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , поданою в її інтересах представником – адвокатом Дороховою Іриною Михайлівною, 
на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 28 жовтня 2021 року, постановлене суддею Поповою В.О. (повний текст складено 02 листопада 2021 року),
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, 

в с т а н о в и в:
09.10.2020 ОСОБА_2 звернулася в суд із указаним позовом, у якому просить стягнути із ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання їх повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення сином двадцяти трьох років.
Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що їх повнолітній син ОСОБА_3 із 01.09.2018 навчається на денному відділенні Харківського коледжу державного університету телекомунікацій та потребує матеріальної допомоги пов`язаної із витратами на навчання. Позивач не має можливості самостійно утримувати повнолітнього сина та просить суд стягувати із відповідача, який має можливість сплачувати аліменти, по ј частці від його доходу на утримання повнолітнього сина до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 28.10.2021 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, - задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, починаючи із 09.10.2020 та до закінчення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчання, але не більше, ніж до досягнення ним 23 років.
У задоволенні інших вимог відмовлено.
Рішення суду в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.
Рішення районного суду вмотивовано тим, що повнолітній син сторін є студентом денної форми навчання та потребує матеріальної допомоги для оплати пов`язаних із навчанням витрат. При визначені розміру аліментів районний суд виходив із того, що позивачкою не надано доказів на підтвердження розміру витрат у частці, заявленій до стягнення, а також наявності у відповідача матеріальної можливості сплачувати аліменти у такому розмірі. 
Сторони із рішенням районного суду не погодилися та оскаржили його до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, просять рішення суду першої інстанції скасувати.
Відповідач ОСОБА_2 у вимогах апеляційної скарги просить ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Вважає вимоги позову недоведеними через відсутність доказів на підтвердження вартості навчання та пов`язаних із цим витрат, зокрема, на придбання підручників. Натомість наявні у справі докази підтверджують, що навчання сина здійснюється за бюджетні кошти, а отже він має право на отримання стипендії, тоді як підручниками його забезпечує держава. 
Посилаючись на карти сайти https://www.google.maps обраховує вартість 1 поїздки від місця проживання сина до його місця навчання, за умови, що навчання не дистанційне, - 9,00 грн., що на місяць становитиме 396,00 грн. (18,00 грн. х 22 роб. дні) та 3564,00 грн. за 1 календарний рік навчання (396,00 грн. х 9 місяців), які мають бути розподілені на обох батьків у рівних частинах по 148,00 грн. на місяць та, відповідно, по 1782,00 грн. на рік.
Звертає увагу, що син сторін проживає разом із матір`ю, а отже не несе витрат на оплату гуртожитку чи іншу оренду житла.
Вважає, що при постановленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою відсутність у нього, відповідача, можливості надавати таку допомогу за станом здоров`я, оскільки у травні 2021 року він переніс COVID-19 та перебував на лікарняному із 11 по 31.05.20210, а у період із жовтня по грудень 2020 року він не мав доходу та перебував на обліку, як безробітній. 
Вважає суттєвою обставиною для правильного вирішення спору, що позивач фактично не проживає за місцем реєстрації, що підтверджується протоколами добровільного опитування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 12.08.2021.
Доводить, що позивачка має можливість утримувати повнолітнього сина на період його навчання, оскільки має у приватній власності нерухомість у вигляді квартири та земельної ділянки, а також автомобіль.
Позивач ОСОБА_2 , в особі представника – адвоката Дорохової І.М., подала апеляційну скаргу, в якій просила позов задовольнити у повному обсязі.
Посилаючись на наявні у справі докази доводить спроможність відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, оскільки має постійний дохід, розмір якого удвічі перевищує її, позивачки, дохід. Такі доводи апеляційної скарги обґрунтовує положеннями ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини, ст.ст.16, 182, 199, 200, 201 СК України.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 13.12.2021 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційними скаргами сторін на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 28.10.2021; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 29.12.2021.
Відзиви на апеляційні скарги не надходив.
Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 12.09.2022 указану справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1 ст.368 ЦПК України) без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг сторін, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 
Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 ./а.с.3/
Згідно довідки Харківського коледжу державного університету телекомунікацій від 05.10.2020 №58, ОСОБА_3 є студентом 2 курсу денної форми навчання і навчається на бюджетній основі. Період навчання з 01.09.2018 по 30.06.2022 р.р./а.с.11/
Відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності (1/6) належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 ./а.с.54-56/
За період із червня по грудень 2020 року відповідач отримав дохід на загальну суму 28993,58 грн., із яких; 24993,65 грн. – допомога по безробіттю; 3999,93 грн. – заробітна плата /а.с.39,40,65/; за січень – травень 2021 року його дохід склав 46443,39 грн. (заробітна плата)/а.с.68/
Позивачці ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності (1/4) належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , де вона із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані та проживають./а.с.4, 51-53/
Також у власності ОСОБА_2 перебуває земельна ділянка площею 0,0612 га кадастровий номер 2918614344, що розташована у АДРЕСА_3 , цільове призначення - для ведення садівництва./а.с.67/
Згідно даних Єдиного державного реєстру МВС за ОСОБА_2 зареєстровано автомобіль Ford FocusC-Max 1798, (2006), НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , 16.09.2020 (на обліку)./а.с.118/
Дохід позивачки ОСОБА_2 , старшої медичної сестри ТОВ «ВП «Роганський м`ясокомбінат» за період із 01.11.2020 по 30.04.2021 склав 40268,78 грн., із них утримано 7852,40 грн., сума до виплати 32416,38 грн./а.с.71/
12.08.2021 адвокатом Череповим П.О., в порядку ст.20 п.7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», проведено та складено протоколи добровільного опитування осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за змістом яких останні пояснили, що ОСОБА_2 - їх сусідка, раніше мешкала за адресою: АДРЕСА_2 , родинних або дружніх відносин із нею вони не мають та не підтримують; наскільки їм відомо, наразі ОСОБА_2 постійно не мешкає за вказаною адресою./а.с.92,93/
Частково задовольняючи позовні вимоги та постановляючи до стягнення із відповідача аліменти у розмірі 1/6 частки від його доходу, районний суд виходив із підстав доведеності, що повнолітній ОСОБА_3 , у зв`язку із навчанням на денній формі самостійного заробітку не має, перебуває на утримані позивачки, а отже потребує матеріальної допомоги батька для оплати пов`язаних із навчанням витрат. 
При визначені розміру аліментів районний суд виходив із того, що позивачкою не надано доказів на підтвердження розміру витрат у частці, заявленій до стягнення, а також наявності у відповідача можливості сплачувати аліменти у такому розмірі. 
Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується із огляду на наступне.
Правовідносини батьків щодо утримання повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199, 200, 201 цього Кодексу). 
При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами (правовий висновок, викладений у постанова ВСУ від 24.02.2016 по справі №6-1296цс15).
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивачка, в порядку ч.3 ст.199 СК України, звернулася в суд із позовом, обґрунтовуючи необхідність аліментів від батька їх повнолітнього сина, відсутністю у останнього джерела доходу, а у неї - можливості самостійно утримувати сина на період його навчання, заявивши до стягнення ј частки від доходу відповідача. Однак, як правильно зазначив суд першої інстанції, жодного належного та допустимого доказу, в розумінні ст.ст.77-80 ЦПК України, які б підтверджували розмір витрат, заявлених до стягнення у частці від доходу відповідача (1/4), позивачкою суду не надано.
Доводи апеляційної скарги позивачки щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу в розмірі, заявленому до стягнення, не звільняють її від процесуального обов`язку довести розмір витрат, пов`язаних із навчальним процесом сина, а отже не можуть бути спростовані загальними посилання на положення ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини та Сімейного кодексу України.
Разом із цим при постановленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції, врахувавши вимоги ст.ст.16, 182, 199, 200, 201 СК України, дійшов правильного висновку щодо підставності позову та його часткового задоволення, шляхом стягнення із відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу), що є достатнім для забезпечення матеріальних потреб повнолітнього сина, який продовжує навчання.
Відповідні висновки районного суду ґрунтуються на наявних у справі доказах, якими підтверджено сукупність юридичних фактів, обов`язкових для застосування ст.199 СК України, а саме, що: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг повноліття та на момент пред`явлення позову був студентом ІІ курсу денної форми навчання Харківського коледжу державного університету телекомунікацій на бюджетній основі, у зв`язку із чим самостійного заробітку не мав та потребував у зв`язку із цим матеріальної допомоги батька, яку останній здатен надати у розмірі, постановленому судом до стягнення.
Доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності у позивача права вимоги за цим позовом, а у повнолітнього сина потреби в утриманні на період навчання, колегія суддів відхиляє, як безпідставні. 
По-перше, матеріалами справи підтверджено та не спростовано належними доказами факт спільного проживання повнолітнього сина із матір`ю, а отже її права на звернення в суд із позовом згідно ч.3 ст.199 СК України. Надані відповідачем протоколи добровільного опитування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 12.08.2021, складені його адвокатом в порядку ст.20 п.7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є малоінформативними, ґрунтується на припущеннях осіб, які судом не допитувалися як свідки та не були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань.
По-друге, саме по собі навчання на бюджетній основі не доводить, що повнолітній син сторін перебуває на повному речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні за рахунок державного бюджету України, що виключало б підстави застосування ст.199 СК України (постанова Верховного Суду від 20.05.2020 у справі №635/1139/17).
Доводи апеляційної скарги відповідача, що районний суд не перевірив факт отримання сином стипендії та її розмір, колегія суддів також до уваги не приймає, оскільки відповідач не заявляв в судах першої та апеляційної інстанцій про вчинення таких процесуальних дій, а отже за правилами ч.4 ст.12 ЦПК України несе ризик настання наслідків, із цим пов`язаних.
При цьому апеляційний суд приймає до уваги, що відповідач визнав рівність батьків в утриманні повнолітнього сина, який продовжує навчання, та фактично частково визнав позов, а саме наявність витрат на проїзд від місця проживання до місця навчання. Наведений відповідачем розрахунок таких витрат із посиланням на карти сайти https://www.google.maps, апеляційний суд визнає надмірним формалізмом, який не спростовує розмір аліментів, постановлений до стягнення, починаючи із 09.10.2020 та до закінчення ОСОБА_3 , навчання (30.06.2022), який на момент апеляційного перегляду судового рішення, вже настав.
Інші доводи апеляційної скарги відповідача, обґрунтовані відсутністю у нього матеріальної можливості надавати таку допомогу зводяться до переоцінки доказів, якими підтверджено, що відповідач хронічних захворювань не має, працездатний, отримує дохід, доказів, що розмір витрат перевищує доходи відповідача, останнім також не надано. За таких обставин, колегія суддів визнає, що постановлений до стягнення із відповідача розмір аліментів у частці від його доходу, а саме, 1/6, а не 1/4, як просила позивачка, відповідає інтересам повнолітнього сина сторін та узгоджується із розміром їх доходів.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги сторін необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , поданою в її інтересах представником – адвокатом Дороховою Іриною Михайлівною, - залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 28 жовтня 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 25.10.2022.

Головуючий суддя                                                                 Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                 Ю.В. Дряниця

                                                                               О.В. Чумак