ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" вересня 2022 р.                                   Справа №910/16406/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Зубець  Л.П.
суддів:            Ткаченка Б.О. 
          Алданової  С.О. 

без повідомлення (виклику) учасників справи
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ
на рішення              Господарського суду міста Києва
від                             06.06.2022
у справі                   №910/16406/21 (суддя - Приходько І.В.)

за позовом                    ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ 
УКРАЇНИ
до                               ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ 
«АЛЬКОР-ЕКСІМ»
про                              стягнення 8 746,20 грн.,

ВСТАНОВИВ:

ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ (надалі - Військова частина, позивач, скаржник) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АЛЬКОР-ЕКСІМ» (надалі - ТОВ «АЛЬКОР-ЕКСІМ», відповідач) про стягнення пені за порушення строків поставки товару за договором №89/В33-2020 від 24.07.2020 (надалі - Договір) у розмірі                     8 746,20 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 у справі №910/16406/21 відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Місцевий господарський суд обґрунтував своє рішення тим, що позивачем підтверджено факт доставки товару відповідачем у місце приймання раніше обумовленого Договором строку, у зв`язку з чим відсутні підстави для покладення на останнього штрафних санкцій.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач (Військова частина) звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 у справі №910/16406/21 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи. Відтак, оскаржуване судове рішення у цій справі ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що всі наявні у матеріалах справи докази свідчать про порушення відповідачем умов Договору в частині строку виконання зобов`язання із поставки товару згідно заявки від 03.09.2020 №78/5/7-1925, а тому останній в силу положень пункту 8.3 Договору має сплатити позивачу пеню у розмірі 8 746,20 грн. (0,1% від вартості непоставленого у визначений строк товару, помножений на кількість прострочених днів). 
При цьому, скаржник із посиланням на висновки Північного апеляційного господарського суду у справах №910/5451/20 та №910/4900/20 зазначає, що обов`язок відповідача з поставки товару за договором вважається виконаним у момент доставки товару до складу позивача, а належним доказом на підтвердження виконання такого обов`язку є підписання сторонами відповідних видаткових накладних. 
Окрім того, скаржником подано до суду апеляційної інстанції заяву про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 у справі №910/16406/21 із обґрунтуванням причин пропуску. 
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2022 апеляційну скаргу Військової частини передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П., суддів: Ткаченка Б.О., Гаврилюка О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2022 відкладено розгляд питань про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення без руху апеляційної скарги Військової частини на рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 у справі №910/16406/21 до надходження матеріалів даної справи до суду апеляційної інстанції. Витребувано матеріали справи з Господарського суду міста Києва. 
11.07.2022 року на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/16406/21. 
У зв`язку з перебуванням судді Гаврилюка О.М., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2022, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Зубець Л.П. (суддя-доповідач), судді: Алданова С.О., Ткаченко Б.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2022 клопотання скаржника про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 у справі №910/16406/21 задоволено, поновлено зазначений строк.
Відкрито апеляційне провадження у справі №910/16406/21 за апеляційною скаргою Військової частини на рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2022.
Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу. 
Частиною 10 ст. 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У відповідності до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 ГПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.
На підставі викладених вище правових норм, розгляд апеляційної скарги Військової частини на рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 у справі №910/16406/21 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Також ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2022 роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.
Відповідач у порядку ст. 263 ГПК України, скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити скаргу позивача без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
Відзив мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене на підставі повного та всебічного з`ясування обставин справи, на які посилались сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Так, відповідач зазначає, що ним здійснено поставку на склад позивача завчасно, проте приймання товару розпочалося значно пізніше з вини позивача, що останнім також підтверджується. За викладених обставин, у позивача відсутні законні підстави для застосування штрафних санкцій щодо відповідача.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.
Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, між Військовою частиною та ТОВ «АЛЬКОР-ЕКСІМ» 24.07.2020 укладено Договір, згідно умов п.п. 1.1., 1.2 якого учасник зобов`язується у визначені Договором строки поставити замовникові якісні товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток №1), а замовник - прийняти і оплатити такі товари. 
Найменування (номенклатура, асортимент) Продукція борошномельно-круп`яної промисловості - за кодом ДК 021:2015-15610000-7 (крупа гречана 1 ґатунку). Кількість товару за Договором: 50 001 кг.
Пунктом 2.1 Договору встановлено, що якість товару, що поставляється учасником, повинна відповідати вимогам чинних нормативно-правових актів та ДСТУ 7697:2015 та Технічному опису (Додаток №2 Договору). Товар за показниками безпечності, придатності та якості повинен відповідати документам та одиниці товару, в тому числі щодо виробника, які були надані замовнику під час проведення процедури закупівлі. Товар, який учасник зобов`язується передати замовнику, має відповідати вимогам до його якості на момент його передачі замовнику, а також, протягом строку його придатності. Разом з товаром учасник повинен передати замовнику документи, що підтверджують безпечність та якість харчових продуктів, у тому числі забезпечують їх простежуваність, відповідно до Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» від 23.12.1997 №771/97-ВР, та інші необхідні документи, які належать до передачі разом з товаром відповідно до чинного законодавства України. Пакування товару повинне відповідати діючим стандартам, технічним умовам та забезпечувати зберігання споживацьких властивостей товару під час його транспортування та зберігання. Маркування товару повинно відповідати вимогам Закону України «Про інформацію для споживачів щодо харчових продуктів» від 16.12.2018 №2639-VIII та Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів».
Згідно з п. 3.1 Договору, контроль за станом виконання договірних зобов`язань учасником здійснюють замовник, представники замовника (відповідні посадові особи Військової частини, які уповноважені на вчинення дій визначених цим Договором).
Відповідно до п. 4.1 Договору, ціна договору складає 1 695 033,90 грн., у тому числі ПДВ - 20%: 282 505,65 грн.
Дата та місце поставки товару зазначається у письмовій заявці. Строк поставки товару за цим Договором складає 14 календарних днів з моменту отримання учасником письмової заявки замовником, але не пізніше дати, вказаної в ній. Не пізніше 7 числа кожного місяця учасник (представник учасника) прибуває до замовника для отримання письмової заявки. Заявка вручається під особистий підпис учаснику (представнику учасника) або у разі не прибуття вищезазначених осіб, надсилається учаснику рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладеного, направленим на адресу учасника, зазначену в розділі 14 Договору. У заявці зазначається найменування товару, місце поставки товару, кількість товару та інша необхідна інформація для поставки товару. У випадку коригування інформації яка зазначена у заявці, замовник має право здійснити таке корегування засобами зв`язку з обов`язковим письмовим підтвердженням в подальшому. В разі відсутності письмового підтвердження таке коригування вважається недійсним (п. 6.1 Договору).
Пунктом 6.2 Договору передбачено, що доставка товару на склад замовника проводиться за рахунок коштів учасника (або транспортом учасника) на умовах DDP (в редакції Incoterms 2010), згідно з положеннями Договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує збереження товару під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами.
При передачі товару учасник повинен направити уповноваженого представника (який діє на підставі довіреності чи іншого належного документа, що посвідчує повноваження цієї особи), котрий має право підпису на необхідних документах, в тому числі на право участі у відборі зразків (проб), підписання відповідних актів та який зобов`язаний передати всю необхідну документацію на товар, а замовник прийняти товар і підписати всі необхідні документи, що підтверджують передачу товару (п. 6.3 Договору).
Замовник розпочинає приймання товару при наявності у представника учасника, особи, яка бере участь у обігу товару, супровідних документів, що підтверджують безпечність та якість харчових продуктів, у тому числі забезпечують їх простежуваність, у відповідності до Закону України Про основні принципи та вимоги до безпечності харчових продуктів від 23.12.1997 №771/97-ВР та документів, вказаних у п.6.4 Договору (п. 6.4.1 Договору).
У п. 6.5 Договору сторони погодили, що право власності на товар переходить від учасника до замовника після прийняття товару на склад замовника, факт якого засвідчується підписами уповноважених на це осіб учасника та замовника на відповідній видатковій накладній.
Пунктом 11.1 Договору встановлено, що Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2020, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного виконання.
Згідно зі Специфікацією (Додаток №1 до Договору), сторони погодили найменування товару. 
Відповідно до Технічного опису (Додаток №2 до Договору), сторони погодили технічні вимоги до товару.
Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до умов п. 6.1 Договору 03.09.2020 позивачем вручено уповноваженому представнику відповідача під підпис заявку від 03.09.2020 №78/5/7-1925 про необхідність поставки у строк не пізніше 17.09.2020 товару у кількості 50000 кг на склад позивача. 
Однак, згідно видаткових накладних від 24.09.2020 №450 та від 30.09.2020 №456 вбачається, що визначений заявкою від 03.09.2020            №78/5/7-1925 товар поставлено відповідачем з порушенням строку поставки, а тому позивачем нараховану відповідачу пеню згідно з ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) та п. 8.3 Договору.
У зв`язку із зазначеним, позивач звернувся до місцевого господарського суду із даним позовом про стягнення з відповідача за порушення строків поставки визначеного Договором товару пені у розмірі 8 746,20 грн.
Місцевий господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та недоведеність позивачем факту порушення своїх прав та інтересів відповідачем у даній справі, з огляду на що у задоволенні позову відмовлено. 
Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірними висновки суду першої інстанції, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Як визначено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, правовідносини між сторонами у даній справі виникли на підставі договору, який за своєю правовою природою є договором поставки. 
Частиною 1 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
У відповідності до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
За змістом ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).
З огляду на природу та характер правовідносин, зміст заявлених вимог та доводів сторін, спірним є питання порушення відповідачем вимог ст. 44 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» під час транспортування товару транспортними засобами за Договором та правомірності нарахування позивачем відповідачу пені.
Згідно зі ст. 673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.
Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису.
Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам. Продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 674 ЦК України, відповідність товару вимогам законодавства підтверджується способом та в порядку, встановленими законом та іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 2.1 Договору визначено, що якість товару, який поставляється учасником, повинна відповідати вимогам чинних нормативно-правових актів, ДСТУ 7697:2015 та Технічному опису (Додаток 2 до Договору).
Так, за твердженнями відповідача, товар останнім було поставлено завчасно (16.09.2020), зважаючи на значні обсяги постачання продукції згідно заявок позивача на одну дату поставки - 17.09.2020, оскільки окрім крупи гречаної в той самий день також відбувалася поставка рису і борошна (сумарно 160 000 кг). 
Вказаний факт завчасної поставки відповідачем товару підтверджувався також і позивачем у відповіді на відзив на позовну заяву. 
Проте, позивач, виходячи з відсутності фізичної можливості прийняти на територію автомобільний транспорт у кількості 6 вантажних авто, через вже наявну значну кількість транспортних одиниць в т.ч. і інших постачальників, запустив на територію лише 3 вантажних автомобілі відповідача. Інші авто залишилися чекати своєї черги на в`їзд на територію позивача. 
При цьому, комісією позивача було відібрано зразки крупи гречаної та рису і направлено їх на лабораторні дослідженні відділу (лабораторії) ветеринарно-санітарної експертизи.
За результатами випробувань незалежної лабораторії, що були отримані лише 23.09.2020, продукцію, зокрема рис, було визнано такою, що відповідає вимогам ГОСТ. Це дало змогу починаючи з 23.09.2020 продовжити приймання продукції позивачем, в т.ч. крупи гречаної, яка фактично з 16.09.2020 знаходилася завантаженою в автомобілі за адресою доставки, що вказана у заявці.
Скаржник не заперечував той факт, що поставлений відповідачем товар повністю відповідав вимогам чинних нормативно-правових актів, ДСТУ 7697:2015 та Технічному опису. Жодних зафіксованих претензій по кількості та якості товару позивачем так само висловлено не було.
З огляду на зазначене, колегія суддів відхиляє посилання скаржника на висновки суду апеляційної інстанції у справах №910/5451/20 та №910/4900/20, оскільки у даних справах мало місце порушення відповідачем договірних умов щодо якості поставленого товару, а відтак правовідносини у цих справах не є аналогічними правовідносинами між сторонами у справі №910/16406/21.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідач забезпечив наявність супровідних документів, що підтверджують безпечність та якість харчових продуктів, у тому числі забезпечують їх простежуваність, у відповідності до Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності харчових продуктів» та документів, вказаних у п.6.4 Договору. Наявність такого роду документів фактично надавало право позивачеві розпочати та закінчити приймання усієї партії товару ще 16.09.2020, про що зазначено у п. 6.4.1. Договору.
Таким чином, фактичне надання товару у розпорядження покупця (з можливістю доступу до товару, його огляду, перевірки, оцінки, відібранням необхідних проб тощо) відбулося завчасно, а саме 16.09.2020. Тоді як подальші зволікання у прийнятті товару та додаткові перевірки відбувалися з ініціативи саме позивача. Однак, той факт, що позивач мав законне та передбачене договором право здійснювати такого роду перевірки (лабораторні дослідження), не свідчить про наявність вини відповідача у тому, що остаточне прийняття всієї партії товару відбулося вже після 17.09.2020.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що принципово важливим у даному випадку є той факт, що відповідач здійснив поставку товару за обумовленою адресою навіть на один день раніше договірного строку, що безпосередньо підтвердив позивач у відповіді на відзив.
Згідно ч. 1 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем не доведено факт вини відповідача у порушенні договірних строків поставки всього запланованого об`єму товару, а отже не доведено того факту, що відповідач порушив умови Договору, що є підставою для застосування до нього штрафних санкцій.
Тому, враховуючи що позивачем підтверджений факт доставки товару відповідачем у місце приймання раніше обумовленого строку, у зв`язку із чим в даному випадку покладення на відповідача штрафних санкцій жодним чином не відповідає критеріям справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності договірних правовідносин.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частинами 3, 4 ст. 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Відтак, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі №1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позов у даній справі не є достатньо обґрунтованим, оскільки позивачем належними, достовірними та допустимими доказами не доведено правомірності та законності позовних вимог, так само як і фактів порушення власних прав та інтересів відповідачем у справі.
За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про відмову з задоволенні заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам.
Доводи апеляційної скарги не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.
Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 у справі №910/16406/21 прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Військової частини - без задоволення.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника (Військову частину).
Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ на рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 у справі №910/16406/21 залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 у справі №910/16406/21 залишити без змін. 
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за ВІЙСЬКОВОЮ ЧАСТИНОЮ НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ.
4. Матеріали справи №910/16406/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                      Л.П. Зубець 

Судді                                                                                          Б.О. Ткаченко

                                                                                          С.О. Алданова