ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 грудня 2022 року           справа №200/16190/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Міронової Г.М., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2022 р. у справі  № 200/16190/21 (головуючий І інстанції Загацька Т.В. ) за позовом  Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Ілюс"  до  Державної служби України з безпеки на транспорті  (Укртрансбезпека),  Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки  про  визнання протиправними дій, скасування постанови,-

                                                             ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Ілюс"  (далі – позивач) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті  (Укртрансбезпека), Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, в якому просило:  визнати протиправними дії посадових осіб Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки щодо складання: акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №284834 від 24.09.2021; акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №(24)0053704; довідки №0066610 про результати здійснення габаритно-вагового контролю; розрахунку плати за проїзд великовагового та\або великогабаритного транспортного засобу (додаток до акту ППГВК №0053704 від 24.09.2021) у розмірі 510,6 Євро; постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №283832 у розмірі 17 000,00 грн за порушення відповідачем частини 1 абзацу 15 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме порушення статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт"; скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №283832 у розмірі 17 000,00 грн. та розрахунок плати за проїзд великовагового та\або великогабаритного транспортного засобу (додаток до акту ППГВК №0053704 від 24.09.2021) у розмірі 510,6 Євро.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2022 року задоволено частково позовні вимоги, а саме суд: скасував постанову Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу №283832 у розмірі 17 000,00 грн. та розрахунок плати за проїзд великовагового та\або великогабаритного транспортного засобу (додаток до акту ППГВК №0053704 від 24.09.2021) у розмірі 510,6 Євро; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби з безпеки на транспорті  на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “ІЛЮС”  судовий збір у розмірі 1190  грн. 00 коп. В іншій частині позовних вимог відмовив.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що  під час розгляду справи посадова особа Укртрансбезпеки використовує, зокрема, відомості з Єдиного державного реєстру транспортних засобів. Таким чином, саме з ініціативи власника транспортного засобу вносяться до реєстру відомості про належного користувача транспортного засобу.
Також, Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 (із змінами), та Інструкцією про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації транспортних засобів, оформлення та видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, зареєстровано наказом МВС від 11.08.2010 № 379, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 123/18861, на виконання вимог Закону №2344 визнано, що для транспортних засобів, що перебувають, зокрема у користуванні у фізичних чи юридичних осіб, реєстраційним документом, наявність яких є обов`язковою згідно з вимогами статей 39, 49 Закону №2344, є тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб.
Тобто, нормами чинного законодавства визначено, що власник транспортного засобу в разі передачі транспортного засобу в тимчасове користування зобов`язаний зробити перереєстрацію такого транспортного засобу, водій здійснюючи перевезення вантажів зобов`язаний надати для перевірки не лиш свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, але й документи на підставі яких на законних підставах використовується транспортний засіб (договір оренди та тимчасовий реєстраційний талон).
Правову позицію щодо необхідності оформлення тимчасового реєстраційного талону на транспортний засіб, який передано в тимчасове законне користування іншим особам висловив Верховний суд у постанові № 840/8740/16.
Тимчасовий реєстраційний талон називають у числі документів, необхідних платнику податків для підтвердження в податковому обліку «податкових» витрат з оренди.
При цьому якщо позивач, відповідно до частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України, вважає, що порушення мало місце перевізником, відмінним від нього, як особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Проте, у позовних вимогах позивача дане не відображено.
Апелянт також зазначає, що відповідальність за пакування, навантаження, розміщення вантажу несе перевізник, а тому в усіх випадках нерівномірного навантаження на осі відповідальність за таке навантаження має нести перевізник, як учасник дорожнього руху. Верховний Суд у Постанові від 29.01.2020 справа № 814/1460/16, зауважив, що розрахунок плати за проїзд органу Укртрансбезпеки, який робиться поряд з визначенням штрафної санкції, є компенсацією руйнування автодоріг України.
Натомість, така плата за проїзд не звільняє особу від відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, зокрема щодо дотримання вимог щодо граничних вагових параметрів транспортного засобу під час руху автомобільними дорогами. В іншому випадку, така особа несе відповідальність за недотримання таких вимог.
З аналізу норм Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 р. № 879 слідує, що власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб та після внесення плати за проїзд скеровується для повторного зважування з обов`язковим отриманням відповідного чеку.
Приведення габаритно-вагових параметрів до норми залежить виключно від волі власника транспортного засобу (уповноваженої ним особи, водія). Участь у дорожньому русі транспортних засобів вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, а також внесення плати за проїзд такого великогабаритного транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування покладена на перевізника.
В свою чергу, позивачем документально не підтверджено дотримання ним вимог статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» та не спростовано про допущення порушення статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Тобто, автомобільний перевізник має понести відповідальність за порушення вимог законодавства в сфері автомобільних перевезень вантажів.
У справі № 819/1381/16 Верховний суд виснував, що у випадку, якщо вагові параметри транспортного засобу перевищують нормативні за нормами Закону № Закону № 2344-11, Порядку № 879, то відповідальним за правопорушення є сам власник, а не особа, яка безпосередньо керувала транспортним засобом.
Таким чином, навіть у разі перевезення подільного вантажу перевізник повинен дотримуватись вимог щодо граничних вагових параметрів транспортного засобу під час руху автомобільними дорогами та нести відповідальність за недотримання таких вимог. Аналогічні висновки зокрема наведені у постановах Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2021 у справі № 120/633/20-а, від 31.03.2021 у справі № 560/5299/21.
При цьому, державному контролю підлягають транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України. Такий контроль здійснюють уповноважені органи Укртрансбезпеки шляхом проведення перевірок.
Під час проведення перевірки здійснюється державний контроль, зокрема, за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства щодо габаритно- вагових стандартів транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування. За порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються відповідні адміністративно-господарські штрафи.
Тобто, внаслідок перевірки дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавства щодо габаритно-вагових стандартів транспортних засобів посадовими особами Укртрансбезпеки було виявлено порушення позивачем вимог габаритно- вагових стандартів транспортних засобів.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю “ІЛЮС” (далі СТОВ “ІЛЮС”), код ЄДРПОУ 30878856, юридична адреса: 84500, Донецька область, Бахмутський район, с. Хромове, вул. Вільямса, 1а. 
Види діяльності за КВЕД: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний) 01.19 Вирощування інших однорічних і дворічних культур 01.24 Вирощування зерняткових і кісточкових фруктів 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві 01.64 Оброблення насіння для відтворення 03.12 Прісноводне рибальство 03.22 Прісноводне рибництво (аквакультура) 46.39 Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами 77.31 Надання в оренду сільськогосподарських машин і устаткування 77.33 Надання в оренду офісних машин і устаткування, у тому числі комп`ютерів 77.39 Надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, н.в.і.у. 46.75 Оптова торгівля хімічними продуктами 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами 49.41 Вантажний автомобільний транспорт 52.10 Складське господарство 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів
На підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок, Східне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки у період з 20.09.2020 по 26.09.2020 та направлення на перевірку від 20.09.2021 року № 014601, 24.09.2021 співробітниками Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки проводилась рейдова перевірка на 226 км а/д Н-20 “Слов`янськ – Донецьк – Маріуполь”.
Посадовими особами відповідача був зупинений транспортний засіб марки RENAULT, номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом марки BODEX, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 .
Водій транспортного засобу ОСОБА_1 надав для перевірки посадовим особам Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки наступні документи: посвідчення водія; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки RENAULT, номерний знак НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (напівпричіп) марки BODEX, номерний знак НОМЕР_2 ; товарно – транспортну накладну на переміщення насіння соняшника № 623269 від 24.09.2021.
Відповідно до пред`явлених документів, тягач та напівпричіп належать СТОВ “ІЛЮС”.
За результатами габаритно – вагового контролю транспортного засобу марки RENAULT, номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом марки BODEX, номерний знак НОМЕР_2 , було встановлено, що загальна маса транспортного засобу разом з напівпричепом та вантажем становила 43,7 т. при нормі 40 т., навантаження на передню одиночну вісь тягача марки RENAULT, номерний знак НОМЕР_1 , становило 7,55 т. при нормі 11 т.; навантаження на задню одиночну вісь тягача марки RENAULT, номерний знак НОМЕР_1 , становило 11,75 т. при нормі 11 т., навантаження на строєну вісь з одиночними шинами напівпричепа марки BODEX, номерний знак НОМЕР_2 , становило 24,4 т.  (8,05+7,95+8,4) при нормативно допустимому – 22 т, що у відсотковому співвідношенні становить 10,9%.
Про вказані вище дані результатів габаритно – вагового контролю свідчить талон про зважування № 2837 від 24.09.2021.
На підставі талону про зважування № 2837 від 24.09.2021, контролюючими особами Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Донецької області було складено довідку про здійснення габаритно – вагового контролю № 0066610 від 24.09.2021.
У зв`язку з виявленими під час здійснення габаритно – вагового контролю невідповідності фактичних вагових параметрів нормам та правилам, контролюючими особами Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, було складено Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 0053704 від 24.09.2021 та складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільним дорогами загального користування до акту № 0053704 від 24.09.2021.
Вказаним вище Актом було зафіксовано відсутність дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України транспортним засобом з перевищення вагових параметрів, виданий компетентними уповноваженими органами.
Водій ОСОБА_1 з Актом № 284834 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 24.09.2021 був ознайомлений, про що власноруч зазначив у відповідній графі акту це своїм підписом.
19.10.2021 відповідачем прийнято постанову про застосування адміністративно – господарського штрафу № 283832 за порушення ст. 48 Закону України “Про автомобільний транспорт” та відповідно до ст. 60 Закону України “Про автомобільний транспорт” застосовано адміністративно – господарський штраф в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Копію вказаної постанови направлено позивачу поштою.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений  Конституцією  та законами України.
Відповідно до ст. 2 Закону Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344) законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «;Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.
При цьому, згідно ст. 1 Закону № 2344, автомобільний транспорт - галузь транспорту, яка забезпечує задоволення потреб населення та суспільного виробництва у перевезеннях пасажирів та вантажів автомобільними транспортними засобами.
Автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.
Статтею 6 Закону № 2344, зокрема, встановлено, що реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Нормативно-правові акти центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, прийняті в межах його компетенції, обов`язкові до виконання на території України.
Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Згідно із статтею 18 Закону №2344, з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю. 
Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством. 
Відповідно до статті 34 Закону №2344, автомобільний перевізник повинен, серед іншого, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
За правилами статті 48 Закону №2344, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.
При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що перелік необхідних документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не є вичерпним, оскільки статтею 48 цього Закону визначено, що законодавством можуть бути передбачені інші документи необхідні для внутрішніх перевезень вантажів.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 48 Закону №2344-III, у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків..
Статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" від 08.09.2005 № 2862-IV визначено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 198 від 30.03.1994 перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.
За змістом п.4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30, рух великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.
Згідно п. 12.1 Глави 12 Правил № 363 передбачено, що при транспортуванні вантажів слід дотримувати вимог  Правил дорожнього руху  України.
Відповідно до п. 12.5 Глави 12 вказаних правил для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.
Отже, водій, який здійснює вантажні перевезення великоваговим автомобільним транспортом зобов`язаний дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт та створення небезпеки для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.
Положеннями п. 22.5 Правил дорожнього руху, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року визначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.
Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.
Посадовими особами управління Укртрансбезпеки проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу.
На підставі абзацу 15 частини 1 статті 60 Закону, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, аналізуючи вищенаведені правові норми, суд вважає, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм покладається виключно на автомобільних перевізників.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у поставові від 09.08.2019р. у справі за №806/1450/16, який в силу положень ч.5 ст.242 КАС України, суд враховує до спірних правовідносин при виборі і застосуванні норм права.
З урахуванням з`ясування фактичних обставин справи апеляційним судом встановлено, що транспортний засіб на праві власності належать позивачу, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.
Проте, як встановлено судами, 01.09.2021 між СТОВ “ІЛЮС” та товариством з обмеженою відповідальністю “БАХМУТ-АГРО” був укладений договір оренди транспортних засобів, механізмів та обладнання з екіпажем № 09/01, відповідно до якого СТОВ “ІЛЮС” передало в оренду ТОВ “Бахмут-Агро” транспортні засоби, у тому числі марки RENAULT Т-460 державний номерний знак НОМЕР_1 з причепом BODEX KIS 3 WA номерний знак НОМЕР_2 .
Відповідно до договору поставки № РС00006, укладеного 18.06.2021 між ТОВ “Сателліт” та ТОВ “БАХМУТ-АГРО”, ТОВ “БАХМУТ-АГРО” зобов`язується надати послуги з перевезення насіння соняшнику автомобільним транспортом по території України як власним транспортом, так і з залученням третіх осіб, укласти від свого імені договори перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також виконати інші дії, пов`язані з перевезенням.
Також, відповідно до договору № 01/09/21 про надання послуг транспортно – експедиційного обслуговування, укладеного 01.09.2021 між ТОВ “Сателліт” та ТОВ “БАХМУТ-АГРО”, ТОВ “БАХМУТ-АГРО” зобов`язується надати послуги з перевезення насіння соняшнику автомобільним транспортом по території України як власним транспортом, так і з залученням третіх осіб, укласти від свого імені договори перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також виконати інші дії, пов`язані з перевезенням.
Крім того, використання транспортного засобу марки RENAULT Т-460 державний номерний знак НОМЕР_1 з причепом BODEX KIS 3 WA номерний знак НОМЕР_2 у господарській діяльності ТОВ “БАХМУТ-АГРО” також підтверджується подорожнім листом вантажного автомобіля 060197 від 24.09.2021, згідно якого ТОВ “БАХМУТ-АГРО” у зазначений день виконувало вантажоперевезення насіння соняшника з міста Бахмут до міста Маріуполь транспортним засобом марки RENAULT Т-460 державний номерний знак НОМЕР_1 з причепом BODEX KIS 3 WA номерний знак НОМЕР_2 .
ТОВ “НАШЕ СЕЛО” надані довідка №1 від 01.02.2022 та копія трудової книжки ОСОБА_1 , з яких вбачається, що останній з 20.07.2017 працює на даному підприємстві на посаді водія автотранспортних засобів. Представником відповідача не надано доказів, що водій ОСОБА_1 є працівником СТОВ “ІЛЮС”.
Отже позивач на момент здійснення рейдової перевірки 24.09.2021 не перебував в статусі перевізника та не здійснював перевезення вантажу.
З огляду на вищезазначене, враховуючи те, що на момент проведення відповідачем рейдової перевірки позивач у спірних правовідносинах не виступав автомобільним перевізником у розумінні   Закону України “Про автомобільний транспорт”, суд приходить до висновку про необґрунтованість прийнятої Східним міжрегіональним управлінням Укратрансбезпеки спірної постанови про застосування саме до позивача адміністративно - господарського штрафу, а відтак вона підлягає скасуванню.
Як зазначалось,  згідно ст. 1 Закону № 2344, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Приписами пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв`язку № 363 від 14.10.1997, визначено: 
Перевізник - фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.
Товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.
Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Відповідно до пункту 11.1 зазначених Правил,  основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною. 
Аналіз вищезазначених положень Правил та форми яка наведена в додатку 7 до цих Правил, свідчить, що у будь-якому разі товарно-транспортна накладна має містити обов`язкову інформацію (обов`язкові реквізити) визначену цими Правилами та відображену у додатку. 
Отже, правила перевезення вантажів автомобільним транспортом України, а також постанова Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 р. №207, якою затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні встановлюють, визначають що товарно-транспортна накладна (ТТН) обов`язково повинна оформлятися, якщо перевезення вантажу здійснюється автомобільним транспортом на договірних умовах (тобто коли є послуга перевезення вантажу).
Водій транспортного засобу ОСОБА_1 надав для перевірки посадовим особам Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки зокрема товарно – транспортну накладну на переміщення насіння соняшника № 623269 від 24.09.2021.
Таким чином, під час здійснення габаритно-вагового контролю, а також під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт у фахівців відповідача була наявна інформація щодо автомобільного перевізника. 
Тобто, зазначене свідчить, що позивач у даному випадку як вже зазначалось не є автомобільним перевізником, а отже і суб`єктом порушення, передбаченого статтею 60 Закону № 2344-ІІІ.
Доказів які б спростовували дану інформацію матеріали справи не містять.
Однак, в супереч приписам чинного законодавства про автомобільний транспорт до відповідальності безпідставно притягнуто позивача, який не виступав автомобільним перевізником у межах спірних правовідносин.
Відтак, з урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд дійшов висновку щодо протиправності та необґрунтованості спірної постанови .
Не є юридично спроможним також висновок апелянта стосовно того, що у межах спірних правовідносин обов`язковою є наявність тимчасового реєстраційного талона, з огляду на те, що оформлення такого талона, з урахуванням приписів чинного законодавства не є обов`язковим.
Зокрема, відповідно до абзацу 4 пункту 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, тимчасовий реєстраційний талон видається сервісним центром МВС за бажанням користувача чи розпорядника транспортним засобом та за зверненням власника, що передав транспортний засіб у користування і/або розпорядження фізичній або юридичній особі на строк, зазначений у його заяві або документах, які підтверджують право користування і/або розпорядження транспортним засобом.
Також, у даному випадку, відповідачем безпідставно покладено на позивача обов`язок із доведення того, що він не є перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки в силу приписів ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Крім того, згідно із ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Відповідно до ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 203 Цивільного кодексу України установлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ст.638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно із ст.181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.
Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У силу приписів ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Статтею 799 ЦК України передбачено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, а якщо цей договір укладено за участю фізичної особи, то він підлягає нотаріальному посвідченню.
Тобто, недотримання нотаріальної форми посвідчення договору найму транспортного засобу свідчить про нікчемність правочину.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що договір оренди транспортного засобу  є правомочним і не потребує додаткового нотаріального посвідчення, оскільки позивач здійснює свою діяльність з метою одержання прибутку та зареєстрований відповідно до закону як підприємець. Документи, які містяться у матеріалах справи, свідчать про те, що даний договір оренди транспортного засобу укладено між суб`єктами господарювання. Отже, положення частини 2 статті 799 ЦК України не можуть бути застосовані до даних спірних правовідносин, оскільки поняття фізичної особи-підприємця та юридичної особи у цих правовідносинах є однаковими. Крім того, не додержання нотаріальної форми посвідчення договору сторонами, не може свідчити про відсутність господарських відносин між ними. При цьому, матеріали справи, а саме товарно-транспортна накладна, підтверджує з виконання договору.
Будь-яких доказів щодо відсутності господарських правовідносин між позивачем та автомобільним перевізником матеріали справи не містить.
Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 18.12.2012 у справа № 14/5025/1982/11 та постанові Верховного Суду  від 09 серпня 2019 року у справі №806/1450/16.
Установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини справи у повному обсязі спростовують, наведені в оскаржуваному рішенні висновки суду першої інстанції.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено апеляційним судом у даній справі.
За положенням ч. 2  ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.
Згідно із п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст. 308,  311,  313,  315,  316,  321,  322,  325,  328 КАС України, суд,-

                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2022 р. у справі  № 200/16190/21 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2022 р. у справі  № 200/16190/21  - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 07 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач                                                                                   Е.Г. Казначеєв

Судді                                                                                                    І.Д. Компанієць

                                                                                                            Г.М. Міронова