УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2022 року                                                                                                              
м. Київ
 
справа № 164/1285/21
провадження № 51-997 ск 22
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_10,
суддів                        ОСОБА_11, ОСОБА_12, 
 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 06 січня 2022 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 05 липня 2022 року, 
встановив:
За вироком Маневицького районного суду Волинської області від 06 січня 
2022 року 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та жителя АДРЕСА_1 ),
засуджено за ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання 
у виді позбавлення волі на строк 8 років. 
На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання 
до цього покарання приєднано невідбуту частину покарання за вироком Маневицького районного суду Волинської області від 10 травня 2017 року 
та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років. 
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 05 липня 2022 року вказаний вирок суду першої інстанції залишено без змін. 
За вироком суду ОСОБА_1 засуджений за те, що 22 липня 2021 року приблизно о 10:30 у смт Маневичі Камінь-Каширського району Волинської області, знаходячись на подвір`ї господарства, що на АДРЕСА_2 , перебуваючи 
в стані алкогольного сп`яніння, під час сварки зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , 
яка виникла на ґрунті особистих неприязних стосунків, усвідомлюючи протиправність своїх дій, розуміючи і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, умисно наніс не менше тридцяти ударів руками, ногами і дерев`яною палицею по голові та тілу ОСОБА_2 , спричинивши останній згідно висновку судово-медичної експертизи тяжкі тілесні ушкодження, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент 
їх заподіяння, від яких ОСОБА_2 померла біля 13:00 ІНФОРМАЦІЯ_2, 
а саме: тілесні ушкодження у вигляді поєднаної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми з судуральною та субарахноїдальною гематомами, закритої тупої травми грудної клітки справа та зліва з множинними переломами ребер: зліва переломи ребер 4-5-6 по середньоключичній лінії, переломи 7-8 ребер по середньоключичній та задньоаксілярній лініях: зовнішні краї ребер тупі, дрібнозубчасті, а внутрішні краї гострі з рівними крупнозубчастими краями; справа переломи ребер 1-6 по передньоаксілярній лінії, характеристика переломів аналогічна попереднім (як зліва), та двобічним гемотораксом, закритого косо-поперечного перелому кісток правого гомілково-стопного суглобу, гематоми правої скронево-тім`яної ділянки під м`якими покривами голови, гематоми правої потиличної ділянки волосистої частини голови, гематоми потиличної ділянки зліва волосистої ділянки голови, гематоми лівої щоки, гематоми лівої підключичної ділянки, гематоми лівої бокової поверхні грудної клітки, гематоми спини справа 
в проекції 5-13 грудних хребців, гематоми з садном спини зліва від нижньої третини лівої лопатки до 10 ребра, гематоми в ділянці реберної дуги зліва, гематоми 
з садном правого плеча, обширної гематоми задньої поверхні правого плеча, гематоми середньої третини правого плеча, гематоми нижньої третини правого плеча з переходом на внутрішню поверхню правого ліктьового суглобу, гематоми середньої та нижньої третини лівого плеча з переходом на лівий ліктьовий суглоб, гематоми тильної поверхні лівої кисті, обширної гематоми (дві) в ділянці правого гомілково-стопного суглобу, садна правої лобно-скроневої ділянки, садна лівої лобної ділянки, садна в проекції 7 ребра по середньоаксілярній лінії, синця правої підключичної ділянки, синця лівої молочної залози, обширного синця в проекції 
12 шийного 3 грудного хребців, синця середньої третини правого плеча, синця лівого плечового суглобу, синців правого ліктьового суглобу, синця нижньої третини лівого плеча, синців середньої третини правого стегна, з розвитком шоку, які утворились від дії тупих твердих предметів з розвитком шоку та перебували 
у прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_2 .
У касаційній скарзі засуджений ставить вимогу про скасування судових рішень 
та закриття кримінального провадження у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність. 
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що його вина стороною обвинувачення не була доведена поза розумним сумнівом, належними 
та допустимими доказами. Вказує, що його показання є послідовними 
та логічними й узгоджуються з показаннями незацікавленого свідка 
ОСОБА_3 , яка безпосередньо перебувала з обвинуваченим та одягала ОСОБА_2 . Судом не було взято до уваги те, що ОСОБА_2 перебувала в стані сильного ступеня тяжкості алкогольного сп`яніння та інші дані, які об`єктивно вказують на поведінку й обставини життя ОСОБА_2 . Стверджує, 
що ОСОБА_2 перебувала поблизу будинку АДРЕСА_2 у трьох різних місцях на порозі, під деревом і за огорожею біля металевої сітки, тобто 
за межами подвір`я, біля стежки між господарствами по якій ходять усі пішоходи. Ці місця є загальнодоступними, тобто сторона обвинувачення, а пізніше суд 
не перевірили можливість заподіяння тілесних ушкоджень іншими особами. Зазначає також про те, що потерпіла не наполягала на суворому покаранні, 
а навпаки просила суворо не карати обвинуваченого. Вона є рідною сестрою ОСОБА_1 і, як ніхто знає його, а також про відносини між ним та покійною матір`ю. Ця обставини підтверджує показання обвинуваченого у тій частині, 
що у нього не було й не могло бути умислу на заподіяння тілесних ушкоджень своїй матері. Судом не було враховано думку потерпілої. В суді було оглянуто палицю, якою нібито обвинувачений наносив удари, однак її розміри є мізерними, тому, 
на його думку, об`єктивно не може бути знаряддям злочину. При цьому, 
у ОСОБА_2 візуально тілесні ушкодження в різних ділянках тіла та різного забарвлення (темно-синього та чорного кольорів). Проте за такий короткий проміжок часу тілесні ушкодження не можуть різко змінити колір. Також вважає, що показання свідка ОСОБА_4 , яка проживає по сусідству, не можуть бути об`єктивними, оскільки вона заінтересована особа, так як тривалий час мала намір та вчиняла дії по заволодінню квартирою ОСОБА_1 , який перебував у місцях позбавлення волі. Інші свідки не були очевидцями події. 
Крім того, засуджений зазначає, що апеляційний суд не спростував доводів 
апеляційної скарги захисника та не навів переконливих аргументів, чому вирок суду першої інстанції залишив без змін. 
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такої думки.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, 
що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції виходить з обставин справи, які встановлені судовими інстанціями.
Згідно зі змістом судових рішень, висновки суду про доведеність винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілої, ґрунтуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності 
й достатності та є правильними.
Вказані обставини підтверджуються показаннями: потерпілої ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , об`єктивність яких підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження, а саме: протоколом огляду місця події від 22 липня 2021 року, відеозаписом та фототаблицею до нього; протоколом огляду трупа від 22 липня 2021 року та фототаблицею до нього; протоколом проведення слідчого експерименту від 03 вересня 2021 року та відеозаписом 
до нього; висновком судово-медичної експертизи № 214 від 08 вересня 2021 року; висновком судово-медичної експертизи речових доказів № 98 від 01 вересня 
2021 року, яким підтверджується, що на представлених на дослідження шортах ОСОБА_1 було виявлено сліди крові, яка може походити як від ОСОБА_1 , так і від  ОСОБА_2 ; висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 216 від 25 серпня 2021 року. 
Судмедексперт ОСОБА_9 у судовому засіданні  підтвердив, що давність утворення виявлених на тілі ОСОБА_2  тілесних ушкоджень відповідає терміну, вказаному у постанові про призначення експертизи. Для утворення вказаних тілесних ушкоджень, які могли бути спричинені внаслідок ударів руками, ногами, дерев?яною палицею, необхідно не менше 30 травматичних контактів. Всі тілесні ушкодження, виявлені у  ОСОБА_2 , заподіяні прижиттєво, не могли утворитись внаслідок її падіння з висоти власного зросту, в тому числі як з прискоренням, 
так і без такого.
Суд першої інстанції не взяв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_1 
у тій частині, що він 22 липня 2021 року ОСОБА_2 удари руками, ногами 
і дерев`яною палицею по голові та тілу останньої не наносив, до виявлених на її тілі тілесних ушкоджень він не причетний, оскільки вказані показання не знайшли підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження 
та спростовуються як показаннями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , 
які підтвердили, що саме  ОСОБА_1 причетний до спричинення ОСОБА_2  
22 липня 2021 року тілесних ушкоджень, від яких вона в подальшому померла, 
так і дослідженим судом висновком судово-медичної експертизи № 214 
від 08 вересня 2021 року. Вказані показання обвинуваченого про його непричетність до вчинення інкримінованого йому злочину, суд визнав такими, 
що спрямовані на уникнення ним відповідальності за вчинений злочин.
Отже, як встановлено судовими рішеннями, дії засудженого ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 121 КК кваліфіковані правильно.
Апеляційний суд, як убачається зі змісту ухвали від 05 липня 2022 року, ретельно перевірив доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_13, 
дав на них мотивовану відповідь та не знайшов підстав для скасування чи зміни вироку, повною мірою врахувавши всі обставини.  
Зокрема, суд апеляційної інстанції повністю погодився з місцевим судом 
у тій частині, що показання свідка ОСОБА_3 , яка є колишньою дружиною обвинуваченого, які мають намір повторно зареєструвати шлюб, є суперечливими, наданими з метою уникнення останнім відповідальності за вчинене, та відповідно такими, що не узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні. Також апеляційний суд зазначив, що судом першої інстанції була надана відповідна юридична оцінка показанням свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , викладені 
в оскаржуваному вироку й досліджені судом апеляційної інстанції, які суд першої інстанції правильно визнав такими, що узгоджуються з іншими доказами 
у кримінальному провадженні та містять об`єктивні дані про причетність 
ОСОБА_1 до вчинення вказаного кримінального правопорушення.
При цьому апеляційний суд констатував, що такі докази були отримані в законний спосіб, тобто у порядку, передбаченому чинним законодавством, є послідовними 
й узгоджуються між собою, а тому суд першої інстанції обґрунтовано поклав 
їх в основу вироку. 
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Підстав для сумніву в правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.
Призначене засудженому ОСОБА_1 покарання у межах санкції ч. 2 ст. 121 КК відповідає вимогам статей 50, 65 цього Кодексу. 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були 
би безумовними підставами для скасування чи зміни судового рішення, 
у касаційній скарзі не наведено.
Оскільки з наведених у касаційній скарзі засудженого мотивів убачається, 
що підстав для задоволення скарги немає, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого.  
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу 
про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 06 січня 2022 року та ухвалу Волинського апеляційного суду 
від 05 липня 2022 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_10                                   ОСОБА_11                                      ОСОБА_12