Справа № 158/1518/22 	Головуючий у 1 інстанції: Поліщук С. В. 	
Провадження № 22-ц/802/1005/22  Категорія: 70 	  Доповідач: Данилюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
05 грудня 2022 року                                                                 місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Данилюк В. А.,
суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 жовтня 2022 року,
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.
Вимоги обґрунтовує тим, що з 11.05.2005р. по 14.08.2015р. вона з відповідачем по справі ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилось двоє дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На підставі рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 29.07.2015р. з відповідача по справі ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття.
Згідно рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.04.2018р. з відповідача по справі ОСОБА_2 в її користь стягуються аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 930 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття.
Зазначає, що на даний час розмір стягуваних аліментів на неповнолітніх дітей є значно меншим за встановлений прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, зросли потреби по утриманню неповнолітніх дітей та їх гармонійного розвитку. Просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з відповідача по справі ОСОБА_2 за рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.04.2018р. на утримання їх неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та в подальшому їх стягувати у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 жовтня 2022рокуу задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що суд першої інстанції неправильно застосував у спорі норми матеріального та процесуального права.Зокрема, суд необґрунтовано аналізував відповідність вимогам закону вже присуджених аліментів і розмір аліментів у разі задоволення вимоги про зміну способу їх стягнення, оскільки законодавство не вимагає такої оцінки у справах про зміну способу стягнення аліментів. 
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в даній справі без змін з таких підстав.
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості та недоведеності, а також покликався на те, що зміна законодавства може підставою для зміни розміру аліментів у сукупності з іншими обставинами, які підлягають доказуванню, зокрема, щодо наявності у платника аліментів регулярного доходу, який би давав підстави для зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на певну частку від доходу.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, враховуючи таке.
Питання зміни розміру аліментів і зміни способу стягнення аліментів регулюються законодавством по-різному і не можуть ототожнюватися. Відповідно до положень ст. 181 ч. 3 СК України, право на звернення до суду з вимогою про зміну способу нарахування аліментів є безумовним і не передбачає обов`язкового існування жодних підстав для реалізації такого права одержувачем аліментів, зміна способу стягнення аліментів не обумовлюється існуванням обставин щодо зміни матеріального або сімейного стану сторін, станом їх здоров`я, тому позивач не мав обов`язку доказування цих обставин.
Судом встановлено, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 29.07.2015р. з відповідача по справі ОСОБА_2 було стягнуто в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.04.2018р. збільшено розмір стягуваних із ОСОБА_2 аліментів до 930 (дев`ятсот тридцять) гривень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття).
Відповідач по справі ОСОБА_2 належним чином своїх батьківських обов`язків щодо утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не виконує, даний факт стверджується копією вироку Ківерцівського районного суду Волинської області від 29.12.2020р. (а.с. 8-9).
Норми ст. 184 СК України в редакції, що діяла на час пред`явлення та вирішення позову про стягнення аліментів рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.04.2018 року, пов`язували можливість присудження аліментів у твердій грошовій сумі з наявністю у платника нерегулярного, мінливого доходу, одержанням частини доходу в натурі, а також із наявністю інших обставин, що мають істотне значення.
З 08.07.2017 набрали чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» та відповідно змінені ним положення СК України, згідно з якими можливість присудження аліментів у твердій грошовій сумі перестала пов`язуватися з наявністю у платника нерегулярного, мінливого доходу, одержанням частини доходу в натурі, а частину 3 статті 181 цього Кодексу було викладено в такій редакції: «За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.». Статтю 183 СК України було доповнено частиною 5 такого змісту: «Той із батьків…, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.».
Таким чином, право стягувача аліментів на пред`явлення вимоги про зміну способу стягнення аліментів, що випливало з суті спірних правовідносин, змісту закону та визнавалося судом (зокрема, постанова Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13) і до зміни редакції СК України, було з 08.07.2017 унормовано прямо.
Позивачка вірно зазначає, що зміна способу стягнення аліментів (ст. 181 ч. 3 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст. 192 ч. 1 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані, зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів.
Саме зміну (збільшення) розміру раніше стягнутих аліментів через зміну способу їх стягнення мала на увазі ОСОБА_1 , пред`являючи позов, що розглядається. Підставами позову слугували обставини, які, на думку позивача, тягнуть через зміну способу стягнення аліментів із ОСОБА_2 (з твердої грошової суми на частку від доходу) збільшення розміру аліментів, відповідна мета позову обумовлювалася цими підставами .
Відтак, право стягувача аліментів на пред`явлення вимоги про зміну способу стягнення аліментів і збільшення розміру аліментів унаслідок такої зміни не заперечується як таке. Зазначене, втім, не звільняє позивача від обов`язку діяти у межах, наданих йому актами цивільного законодавства, від обов`язку належного обґрунтування та доказування позову, зокрема, підстав і умов, необхідних як для зміни способу стягнення аліментів, так і для збільшення їх розміру, яке не може ґрунтуватися на припущеннях, своїми цивільними і процесуальними правами позивач розпоряджається, а право на судовий захист і обов`язок доказування позову здійснює на власний розсуд (ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81 ЦПК України). Позиція позивача щодо абсолютизації права на відповідне звернення до суду, яка зводиться до необхідності по суті автоматичного задоволення вимоги в разі її пред`явлення, без врахування факту виникнення спору про право та змагального цивільного процесу, без з`ясування та доказування відповідних обставин у контексті спірного питання, помилкова.
Поставивши перед судом питання про зміну способу стягнення раніше присуджених аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітної плати (доходу) платника позивачу належало доводити передусім наявність у платника відповідного доходу як підставу для задоволення вимоги, для визначення розміру аліментів як частки відповідного доходу. Так само, зважаючи на пред`явлення позову з метою збільшення розміру стягуваних аліментів, належало доводити й інші обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, зокрема, частиною 1 статті 182 СК України.
Розпорядившись своїми цивільними та процесуальними правами на власний розсуд, позивачка не виконала вимог закону щодо належного обґрунтування та доказування позову, вимоги ґрунтувалися на недопустимих у доказуванні припущеннях. Сама по собі зміна законодавства, на яку посилається позивач, не є єдиною і достатньою підставою для задоволення пред`явлених вимог, як вірно вказав суд першої інстанції. Поряд із цим, стягувач аліментів за наявності для того підстав не позбавлений права і в подальшому ставити питання про зміну розміру стягуваних аліментів зі зміною способу їх стягнення чи без такої зміни, а також вирішувати питання про стягнення заборгованості за аліментами чи діяти в інший передбачений законом спосіб на захист прав дітей.
Виходячи з наведеного, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням закону, чого доводи апеляції не спростовують, тому на підставі ст. 375 ЦПК України скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.

Керуючись ст.ст.268 ч.ч.4, 5, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 жовтня 2022 року в даній справі в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: