КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                            
      Єдиний унікальний номер справи: 363/3283/18              Головуючий у суді першої інстанції: Рудюк О.Д.
      Номер провадження: 22-ц/824/5624/2022                          Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И
 
20 вересня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого - Коцюрби О.П.,
суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,
при секретарі - Качалабі О.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 03 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ІМІДЖ ФІНАНС», третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_2 , про захист прав споживачів, стягнення шкоди та пені, - 
 
В С Т А Н О В И В:
 
У Вишгородський районний суд Київської області звернулась                     ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ІМІДЖ ФІНАНС» (далі - ТОВ «КУА «ІМІДЖ ФІНАНС», відповідач), третя особа - ОСОБА_2 , про захист прав споживачів та стягнення шкоди, трьох процентів річних з урахуванням інфляції та пені.
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що між нею (інвестор) та ТОВ «КУА «ІМІДЖ ФІНАНС» укладений інвестиційний договір від 12 березня 2015 року № 3-169-534, який був переукладений 24 квітня 2015 року № 4-006-267, щодо інвестиційної участі інвестора в будівництві об`єкта нерухомості шляхом здійснення інвестиційних внесків на умовах, в обсягах та в строки, що передбачені інвестиційним договором, а після оформлення і реєстрації права власності відповідача на квартиру, отримання інвестором квартири у власність у порядку, встановленому інвестиційним договором.
Вказала, що вона є споживачем фінансових послуг в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до пункту 5.2 інвестиційного договору від 12 березня 2015 року, розмір інвестиційного внеску у сумі 2 529 394 грн. підлягав сплаті до 25 березня 2015 року. 
На виконання цього пункту, ОСОБА_2 з метою перерахування коштів на користь відповідача подав до ПАТ «БАНК «Київська Русь» платіжні доручення: від 13 березня 2015 року № 5724 на суму 1 250 000 грн. та від                        19 березня 2015 року № 0432 на суму 1 279 394 грн., які банком не перераховані на користь відповідача. Сума двох вказаних платежів мала відповідати сумі, що вказана у пункті 5.2 розділу 5 інвестиційного договору.
Зазначила, що 20 березня 2015 року рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19 березня 2015 року № 61 запроваджено Тимчасову адміністрацію в ПАТ «БАНК «Київська Русь».
Тому, друга частина коштів в сумі 1 279 294 грн. у період дії Тимчасової адміністрації була протиправно заблокована.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 12 травня 2015 року зобов`язано банк перерахувати кошти в сумі 1 279 394 грн. з поточного рахунку ОСОБА_2 на користь відповідача.
У зв`язку з недопущенням порушення строку перерахування коштів за інвестиційним договором від 25 березня 2015 року, позивач звернулась до відповідача про розірвання інвестиційного договору від 12 березня 2015 року та укладення іншого інвестиційного договору з більш пізнім строком внесення другої частини коштів, на що відповідач погодився і уклав інвестиційний договір від                  24 квітня 2015 року № 4-006-267.
Відповідно до пункту 5.2 даного договору розмір інвестиційного внеску в сумі 2 432 950 грн. підлягає сплаті інвестором згідно графіку: до 28 квітня                  2015 року - 1 250 000 грн.; до 28 травня 2015 року - 10 000 грн.; до 28 червня               2015 року - 10 000 грн.; до 28 липня 2015 року - 10 000 грн.; до 28 серпня                    2015 року - 10 000 грн.; до 28 вересня 2015 року - 10 000 грн.; до 28 жовтня                      2015 року - 1 132 950 грн.
Додатковою угодою № 1 від 29 квітня 2015 року до інвестиційного договору, сторонами погоджено, що ОСОБА_2 має право діяти від імені та в інтересах інвестора в порядку та на умовах, визначених договором щодо виконання зобов`язань інвестора по сплаті інвестиційних внесків та інших платежів згідно з договором.
Згідно угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 24 квітня 2015 року сторонами зараховано сплачену ОСОБА_2 суму першого внеску 1 250 000 грн. у рахунок інвестиційного внеску за договором від 24 квітня 2015 року та цей платіж прийнято відповідачем. Позивачем також перераховано у визначені строки 20 000 грн.
В подальшому, вона не могла внести своєчасно грошові кошти за інвестиційним договором, оскільки у ПАТ «БАНК «Київська Русь», в якому відкритий рахунок та знаходилась значна частина коштів, 20 березня 2015 року запроваджено Тимчасову адміністрацію.
У зв`язку з тим, що позивач внаслідок незаконних дій Уповноваженої особи ПАТ «Банк «Київська Русь» не змогла здійснити платіж за договором в сумі                      1 279 394 грн., інвестиційний договір розірвано шляхом укладення договору про його розірвання від 26 серпня 2015 року, за умовами якого, відповідач зобов`язався повернути на рахунок позивача 1 221 341 грн., утримавши 2 % від суми інвестиційного договору в якості штрафу, що становить 48 659 грн., протягом  15 робочих днів після укладення договору. Зазначена сума відповідачем повернута поступово і з порушенням строків.
Крім того, відповідно до Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промисловою палатою України засвідчено наявність форс-мажорних обставин та видано інвестору сертифікат від 15 вересня 2015 року                  № 5056 про форс-мажорні обставини непереборної сили за інвестиційним договором, які виникли 17 липня 2015 року і тривають станом на дату видачі сертифікату. Про зазначені обставини, інвестор повідомляла відповідача. Тому відповідачем безпідставно застосовано до неї штрафні санкції у розмірі 2 % від суми інвестиційного договору в сумі 48 659 грн., оскільки неможливість виконання нею зобов`язань за інвестиційним договором є наслідком дії обставин непереборної сили.
Оскільки відповідач не надав послугу належним чином, прострочив повернення суми інвестиційного внеску, на підставі вимог статей 509, 610, 611, 612 ЦК України, частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 625 ЦК України позивач просила стягнути з відповідача                       48 659 грн. безпідставно нарахованих штрафних санкцій, три проценти річних від простроченої суми за інвестиційним договором від 24 квітня 2015 року з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі                  46 369 грн., пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення в сумі 1 440 793 грн.
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 03 вересня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовувала тим, що вона не погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 14 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 , до ТОВ Компанія з управління активами «ІМІДЖ ФШАНС» про стягнення процентів за користування коштами та штрафних санкцій були встановлені та не потребують доказуванню, обставини щодо розірвання 26 серпня 2015 року інвестиційного договору, визначення штрафних санкцій. Позивач вважає, що судом першої інстанції не було перевірено з яких підстав зверталась до Оболонського районного суду ОСОБА_1 у справі № 756/1256/17.
Крім того, суд першої інстанції не послався у своєму рішенні на висновки Вишгородського районного суду Київської області  у справі № 363/4905/16 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу, яким встановлено, що ТОВ Компанією з управління активами «ІМІДЖ ФШАНС» при розірванні договору було безпідставно утримано штрафні санкції, а залишок коштів повернуто невчасно і із суттєвою затримкою.
Апелянт зазначила, що Вишгородський районний суд Київської області при ухваленні рішення у справі не звернув уваги на ч. 4. ст. 3 Закону України                  від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яка забороняє забудовнику нараховувати штрафні санкції, передбачені договорами на строк дії цієї статті. А тому п. 7.4 основного договору, є нікчемним.
На підставі викладеного, в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Постановою Київського апеляційного суду від 01 липня 2020 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 03 вересня 2019 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення з ТОВ «КУА «ІМІДЖ ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 48 659 грн. нарахованих штрафних санкцій, трьох процентів річних та інфляційних втрат, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, в загальному розмірі 46 369 грн. скасовано і провадження у справі в частині цих позовних вимог закрито; в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» - залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 12 січня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , до якої приєднався ОСОБА_2 , задоволено частково.
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 03 вересня    2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 липня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «КУА «ІМІДЖ ФІНАНС» про стягнення пені змінено, викладено їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанову Київського апеляційного суду від 01 липня 2020 року в частині закриття провадження у справі за позовними вимогами ОСОБА_1 до ТОВ «КУА «ІМІДЖ ФІНАНС» про стягнення процентів річних та інфляційних витрат скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
В іншій частині, постанову Київського апеляційного суду від 01 липня                2020 року залишено без змін.
За таких обставин, рішення Вишгородського районного суду Київської області від  03 вересня 2019 року переглядається в апеляційному порядку в частині  відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «КУА «ІМІДЖ ФІНАНС»  на користь ОСОБА_1 за несвоєчасне виконання зобов`язання 3 % річних та інфляційних втрат  в розмірі 46 369 грн.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 (інвестор) та ТОВ «КУА «ІМІДЖ ФІНАНС» укладений інвестиційний договір від 12 березня 2015 року              № 3-169-534, який переукладений 24 квітня 2015 року № 4-006-267, щодо інвестиційної участі інвестора в будівництві об`єкта нерухомості, шляхом здійснення інвестиційних внесків на умовах, в обсягах та в строки, що передбачені інвестиційним договором, а після оформлення і реєстрації права власності відповідача на квартиру, отримання інвестором квартири у власність, у порядку, що встановлений інвестиційним договором (том 1 а.с. 16-18).
Згідно пункту 5.2 інвестиційного договору від 12 березня 2015 року розмір інвестиційного внеску у сумі 2 529 394 грн. підлягав сплаті до 25 березня                      2015 року.
На виконання цього пункту договору, ОСОБА_2 , з метою перерахування коштів на користь відповідача, подав до ПАТ «БАНК «Київська Русь» платіжні доручення: від 13 березня 2015 року № 5724 на суму 1 250 000 грн., а також від 19 березня 2015 року № 0432 на суму 1 279 394 грн., яке банком не було виконано. Сума двох вказаних платежів мала відповідати сумі, що вказана у пункті 5.2 розділу 5 інвестиційного договору (том 1 а.с. 19).
В подальшому.  20 березня 2015 року рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19 березня 2015 року № 61 запроваджено Тимчасову адміністрацію ПАТ «БАНК «Київська Русь» (том 1 а. с. 20). 
Друга частина коштів в сумі 1 279 294 грн. у період дії Тимчасової адміністрації ПАТ «БАНК «Київська Русь» були заблоковані.
За таких обставин, ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «КУА «ІМІДЖ ФІНАНС» із заявою про розірвання інвестиційного договору від 12 березня                  2015 року та укладення іншого інвестиційного договору з більш пізнім строком внесення другої частини коштів, у зв`язку з недопущенням порушення строку               (25 березня 2015 року) перерахування коштів за інвестиційним договором від                   12 березня 2015 року
У зв`язку з цим, 24 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «КУА «ІМІДЖ ФІНАНС» укладений інвестиційний договір від 24 квітня 2015 року. 
Відповідно до пункту 5.2 даного договору розмір інвестиційного внеску в сумі 2 432 950 грн. підлягає сплаті інвестором згідно графіку: до 28 квітня                    2015 року - 1 250 000 грн.; до 28 травня 2015 року - 10 000 грн., до 28 червня           2015 року - 10 000 грн., до 28 липня 2015 року - 10 000 грн., до 28 серпня            2015 року - 10 000 грн., до 28 вересня 2015 року - 10 000 грн., до 28 жовтня                 2015 року - 1 132 950 грн. (том 1 а. с. 22 - 24).
Додатковою угодою № 1 від 29 квітня 2015 року до інвестиційного договору від 24 квітня 2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «КУА «ІМІДЖ ФІНАНС», сторони в пункті 1 узгодили, що ОСОБА_2 має право діяти від імені та в інтересах інвестора, в порядку та на умовах визначених договором щодо виконання зобов`язань інвестора по сплаті інвестиційних внесків та інших платежів згідно інвестиційного договору. Належним виконанням основного зобов`язання вважається, як виконання його інвестором, так і виконання ОСОБА_2 (пункт 2). Решта умов договору залишається незмінними             (пункт 5) (том 1 а. с. 28).
Відповідно до угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від                24 квітня 2015 року, сторонами зараховано сплачену ОСОБА_2 суму першого внеску 1 250 000 грн. в рахунок інвестиційного внеску за договором від 24 квітня 2015 року. В подальшому, ОСОБА_1 перерахувала у визначені строки 20 000 грн. (том 1 а. с. 29).
У зв`язку з неможливістю сплати інвестиційних внесків інвестором, договором від 26 серпня 2015 року, сторони розірвали інвестиційний договір, в пункті 1 якого підтвердили отримання від інвестора коштів в сумі 1 270 000 грн., в пункті 2 визначили суму штрафу 2 % - 48 659 грн. та зобов`язання повернути інвестору кошти в сумі 1 221 341 грн. протягом 15 робочих днів після укладення договору.
Також, судом встановлено, що згідно з умовами договору, відповідач зобов`язався повернути на рахунок позивача (інвестора) кошти у сумі                                  1 221 341,00 грн., утримавши 2 % від суми інвестиційного договору у якості штрафу (48 659, 00 грн.) протягом 15 робочих днів після укладення договору.
Отже, строки розрахунку для відповідача спливли 17 вересня 2015 року.
Проте, як випливає з наданої позивачем виписки з рахунку, фактично відповідачем було сплачено: 300 000,00 грн. - 15 жовтня 2015 року, тобто, з простроченням у 29 календарних днів;  320 000,00 грн. - 20 жовтня 2015 року, тобто, з простроченням у 34 календарних днів;  601 341,00 грн. - 06 листопада 2015 року, тобто, з простроченням у 51 календарний день.
Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Враховуючи викладене та прострочення відповідачем виконання зобов`язань за договором, колегія суддів вважає, що з ТОВ «КУА«ІМІДЖ ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов`язання з урахуванням індексу інфляції в сумі                     46 369 грн.
Визначаючи суму 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов`язання з урахуванням індексу інфляції, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, колегія суддів враховує розрахунки наведені позивачем у позовній заяві, так як відповідачем вони не спростовані, а отже, сумнівів у їх правильності колегія суддів не вбачає.
Зважаючи на те, що Вишгородський районний суд Київської області вказаних обставин не врахував, та дійшов помилкового висновку про  відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з ТОВ «КУА «ІМІДЖ ФІНАНС» за несвоєчасне виконання зобов`язання 3 % річних та інфляційних втрат  в розмірі 46 369 грн., рішення Вишгородського районного суду Київської області від  03 вересня 2019 року в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ТОВ «КУА«ІМІДЖ ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов`язання, з урахуванням індексу інфляції в сумі 46 369 грн.
Керуючись ст.ст. 259, 368, 374,376, 381, 382, 383, 384, ЦПК України, апеляційний суд, - 
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від                          03 вересня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ІМІДЖ ФІНАНС»  на користь ОСОБА_1 за несвоєчасне виконання зобов`язання 3 % річних та інфляційних втрат  в розмірі      46 369 грн. -  скасувати. 
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ІМІДЖ ФІНАНС»  на користь ОСОБА_1 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов`язання з урахуванням індексу інфляції в сумі 46 369 (сорок триста шістдесят дев`ять) гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий:                                                                         О.П. Коцюрба

Судді:                                                                                    І.М. Білич 

                                                                                              Т.А. Слюсар