ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/5534/22                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Каракашьян С.К.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  08 грудня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                                  Оксененка О.М.,
суддів:                                                        Лічевецького І.О.,
                                                             Мельничука В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 вересня 2022 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві, в якому просила: 
- визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Медвєдєвої Олени Олегівни про стягнення виконавчого збору у розмірі 355 179, 43 грн від 17.06.2021 та про стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 300 грн в межах виконавчого провадження №59726566.
- визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Медвєдєвої Олени Олегівни про стягнення виконавчого збору у розмірі 355 179, 43 грн від 17.06.2021 та про стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 300 грн в межах виконавчого провадження №59726566.
Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що фактично виконавчі дії за ВП №59726566 не здійснювались, та при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 вересня 2022 року адміністративний позов - задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення виконавчого збору у розмірі 355 179,43 грн від 17 червня 2021 року в межах виконавчого провадження № 59726566.
Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 17 червня 2021 року в межах виконавчого провадження № 59726566.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків від суми, що підлягає примусовому стягненню, тому враховуючи, що сума боргу становила 3551794, 32 грн, відтак сума виконавчого збору склала 355179,43 грн, тобто 10 відсотків згідно вимог чинного законодавства.
При цьому, апелянт звертає увагу на те, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2022 у справі №640/31866/21  у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанови державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Мєдвєдєвої Олени Олегівни про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору у розмірі 355 179, 43 грн. від 01.07.2021, в межах виконавчого провадження №65893965 та про відкриття виконавчого провадження від 01.07.2021 про стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 300 грн. в межах виконавчого провадження №65893952 - відмовлено.
З огляду на вказане, у даній справі та у справі №640/31866/21 аналогічні предмети позову, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Зважаючи на вказане, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні у Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в межах виконавчого провадження №59726566 перебував виконавчий лист №752/17719/15-ц, виданий 01.11.2017 Голосіївським районним судом міста Києва, про стягнення на користь АТ «ВТБ Банк» (правонаступник АТ «Універсал Банк») солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 161 287, 86 доларів США, що станом на 22.07.2015 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 3 551 794, 32 грн.
На підставі заяви стягувача АТ «Універсал Банк», керуючись пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» заступником начальника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Медвєдєвою О.О. винесено постанову від 17.06.2021 у рамках виконавчого провадження №59726566 про повернення виконавчого документа стягувачу.
У свою чергу, того ж дня, 17 червня 2021 року заступником начальника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Медвєдєвою О.О. винесені постанови про стягнення з боржника ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження №59726566 у розмірі 300,00 грн. та про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у виконавчому провадженні №59726566 у розмірі 355 179,43 грн.
Вважаючи вказані постанови від 17.06.2021 протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернулась з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду, відтак наявні підстави для визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 17.06.2021 №59726566.
Крім того, враховуючи, що постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 17.06.2021 ВП №59726566 за своїм змістом та з огляду на відсутність будь-яких розрахунків понесених витрат, не відповідає вимогам Інструкції №512/5 та наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2830/5 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження», тому така постанова є також протиправною та підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).
У відповідності до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За правилами частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Як наслідок, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей частина п`ята статті 26 Закону №1404-VIII).
У силу вимог частини четвертої статті 27 Закону №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
При цьому, частиною п`ятою статті 27 Закону №1404-VIII визначені вичерпні підстави, коли виконавчий збір не стягується, а саме:
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;
6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Також, відповідно до частини дев`ятої вказаної статті виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Тобто, лише у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII виконавчий збір підлягає поверненню.
При цьому, частиною третьою статті 40 Закону №1404-VIII (у редакції, чинній станом на час винесення оскаржуваних постанов від 17.06.2021) було передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що державний виконавець визначає суму виконавчого збору у постанові про відкриття виконавчого провадження, а у випадку повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) постанова про стягнення виконавчого збору має бути прийнята не пізніше наступного дня з дня наведених обставин. При цьому, останнє повноваження реалізується державним виконавцем, якщо виконавчий збір ще не стягнуто. Крім того, наведені норми дозволяють державному виконавцю вирішити питання про стягнення виконавчого збору як у постановах про відкриття виконавчого провадження, закінчення виконавчого провадження так і в окремій постанові, якою вирішується питання про стягнення виконавчого збору.
Як свідчать матеріали справи,  на виконанні у Голосіївському районному відділі державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебував виконавчий лист № 752/17719/15-ц виданий 01 листопада 2017 року Голосіївським районним судом міста Києва про стягнення на користь АТ «ВТБ Банк» солідарно з трьох осіб, а не лише з позивача, а саме з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 161 287,86 доларів США, що станом на 22 липня 2015 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 3 551 794,32 грн.
У подальшому, постановою заступника начальника Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Медведєвою О.О. від 17.06.2021 ВП №59726566 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з надходженням заяви від стягувача про повернення виконавчого документа стягувачу.
Як наслідок, 17 червня 2021 року заступником начальника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Медвєдєвою О.О. винесені постанови про стягнення з боржника ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження №59726566 у розмірі 300,00 грн. та про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у виконавчому провадженні №59726566 у розмірі 355 179,43 грн.
Надалі, постановою заступника начальника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Медвєдєвою О.О. винесено постанову від 01.07.2021 року про відкриття виконавчого провадження №65893952 з примусового виконання постанови про стягнення з боржника ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження №59726566 у розмірі 300,00 грн.
Крім того, постановою заступника начальника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Медвєдєвою О.О. винесено постанову від 01.07.2021 року про відкриття виконавчого провадження №65893965 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у виконавчому провадженні №59726566 у розмірі 355 179,43 грн.
Вирішуючи дану справу, судом першої інстанції було вірно зазначено, що у оскаржуваній постанові про стягнення виконавчого збору не було визначено солідарний обов`язок зі сплати виконавчого збору у виконавчому провадженні № 59726566, хоча в постанові про відкриття виконавчого провадження від 06.08.2019 було передбачено, що основна сума боргу стягується солідарно.
При цьому, якщо сума боргу підлягає солідарному стягненню, то відповідно і виконавчий збір повинен бути стягнутим з боржників солідарно, оскільки іншого порядку діючим законодавством не передбачено, а стягнення його у розмірі 10 % з одного боржника, є порушенням частини другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».
З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зі змісту оскаржуваної постанови не вбачається дотримання державним виконавцем принципу солідарності при її винесенні.
Разом з тим, апелянт звертає увагу на те, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2022 у справі №640/31866/21 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанови державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Мєдвєдєвої Олени Олегівни про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору у розмірі 355 179, 43 грн. від 01.07.2021, в межах виконавчого провадження №65893965 та про відкриття виконавчого провадження від 01.07.2021 про стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 300 грн. в межах виконавчого провадження №65893952 - відмовлено.
Як наслідок, скаржник вказує, що дана справа та справа №640/31866/21 мають аналогічні предмети позову.
Однак, з такими доводами апелянта колегія суддів не погоджується, з огляду на таке.
Так, підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.
Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема в постанові від 11 квітня 2018 року у провадженні №11-257заі18.
При цьому, неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.
Відтак, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави і предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Втім, встановлені судом попередньої інстанції обставини не дають підстав ототожнювати предмет і підставу позову у даній справі з предметом і підставами позову у справі №640/31866/21.
Так, у справі предметом позову є постанови від 17.06.2021 у межах виконавчого провадження №59726566, у той час як у справі №640/31866/21 переглядались постанови про відкриття виконавчого провадження №65893965 та №65893952.
Отже, підсумовуючи наведені норми та обставини справи, судова колегія приходить до переконання, що у даному випадку предмети позову у справі №640/5534/22 та у справі №640/31866/21 не є тотожними. 
Щодо позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 17.06.2021 №ВП59726566, слід зазначити наступне.
Згідно з частиною першою та другою статті 42 Закону № 1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.
Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України (частина третя статті 42 Закону №1404-VIII).
На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення (частина четверта статті 42 Закону №1404-VIII).
Отже, повноваження державного виконавця приймати постанову про стягнення з боржника витрати виконавчого провадження прямо обумовлені статтею 42 Закону №1404-VIII.
Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5, з змінами і доповненнями, тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Інструкція № 512/5).
Згідно з пунктом 1 розділу VI Інструкції №512/5 фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.
Пунктом 2 розділу VI Інструкції №512/5 передбачено, що витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.
Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.
Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).
Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).
До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження. Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.
Таким чином, з аналізу вищевикладених норм вбачається, що у постанові про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження обов`язково повинні бути зазначені види витрат та суми таких витрат виконавчого провадження. 
При цьому, Закон №1404-VIII та наведені нормативні акти не покладають на державного або приватного виконавця обов`язок документально фіксувати здійснення всіх витрат виконавчого провадження та надсилати докази їх здійснення сторонам виконавчого провадження.
Враховуючи, що у оскаржуваній постанові державного виконавця про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 17.06.2021 ВП №59726566 відсутній розрахунок суми, що підлягає стягненню, та лише зазначено про стягнення витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій у сумі 300,00 грн., вказане свідчить про протиправність такої постанови.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обгрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 вересня 2022 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко

Судді                                                                          І.О. Лічевецький

                                                                                            В.П. Мельничук