КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Єдиний унікальний номер справи № 362/2914/21                          Головуючий у суді першої інстанції - Лебідь-Гавенко Г.М.
Номер провадження № 22-ц/824/5035/2022                                      Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2022 року                                                                                           м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді:          Яворського М.А.,
суддів:                               Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря  - Владімірової О.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Служби у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради Київської області про повернення раніше відібраних дітей, -
ВСТАНОВИВ:
У червні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до Служби у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради Київської області про повернення раніше відібраних дітей, який мотивували тим, що рішенням Васильківського районного суду Київської області від 25 березня 2020 року в справі № 362/7389/19, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року, задоволено позовні вимоги Служби у справах дітей Васильківської міської ради Київської області, та постановлено відібрати у батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4   ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7   ІНФОРМАЦІЯ_5 , без позбавлення батьківських прав.
Позивачі вказували, що підставами відібрання дітей у батьків згідно з вказаними судовими рішеннями зазначено єдину обставину, передбачену пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України, а саме ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків.
Вважали, що доказами підтверджуючими ухилення від батьківських обов`язків були протоколи про притягнення батьків дітей до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП та незадовільні умови проживання дітей, зокрема, в квартирі не було прибрано, незатишно, дитячі речі брудні та зберігалися навалом, у новонародженої дитини були відсутня білизна. Інших обставин судами не було встановлено.
Посилаючись на те, що на момент звернення із даним позовом вони врахували свою провину, привели своє житло до належних умов для проживання, позивачі просили суд повернути їм раніше відібраних дітей.
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій посилаються на те, що в оскаржуваному рішенні суд послався на обставини вже встановлені судовими рішеннями про відібрання дітей, однак вони таких обставин й не заперечували, та на противагу вказаному посилались на те, що вони врахували свої помилки, які вчинили при вихованні дітей в 2019 році та звернулися до суду з даним позовом.
Апелянти вважають, що судом було взято до уваги лише докази, що були надані у справі про відібрання дітей,  та суд не керувався тими підставами та обставинами, які виникли після ухвалення судового рішення у справі №362/7389/19. 
Вважають неналежним й недопустимим доказом лист Васильківського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді № 49-06/6-08 від 10 листопада 2020 року, яким не зафіксовано змін в побуті, матеріальному стані чи батьківському потенціалі позивачів, оскільки такий лист є твердженням сторони судового спору, яка заперечує підстави для задоволення позову. 
Звертають увагу, що ними було надано акт обстеження умов проживання та довідку, що вони не притягувалися до адміністративної відповідальності за статтею 184 КУпАП. 
Твердження суду про нечасті відвідування батьками своїх відібраних дітей, вважають передчасними, оскільки в період про який йдеться в судовому рішенні не працював громадський транспорт, дітей розвезли по різним дитячим закладам Київської області, а батьки відвідували їх по мірі можливості, що потребувало значних коштів для використання таксі.
Що ж до твердження суду про відсутність у новонародженої дитини предметів першої необхідності, апелянти звертають увагу, що батько дітей є інвалідом, отримує пенсію та підробляє випадковими заробітками, а матір доглядає за грудною дитиною і не може працювати. Припускають, що дитина не має всіх необхідних речей, однак суміш та підгузки родиною купуються постійно.
Апелянти вважають, що в найкращих інтересах дітей є перебування разом з родиною, єдина проблема якої - малозабезпеченість, оскільки батьки не вживають алкогольних чи наркотичних препаратів, однак мають проблеми із офіційним працевлаштуванням через інвалідність ОСОБА_1 , а допомоги від міської влади як малозабезпечена родина вони не отримують.
Як і в позові, ОСОБА_8 та ОСОБА_2 вказують, що на даний час вони врахували свою провину, яка була встановлена рішенням суду про відібрання дітей та протоколами про притягнення до адміністративної відповідальності, та привели своє житло до належних умов проживання, що підтверджується актом про обстеження умов проживання ОСОБА_2 № 116 від 22 грудня 2020 року  та згідно якого умови проживання позивачів разом з малолітньої донькою ОСОБА_9 є задовільними.
Також в період після відбирання дітей у апелянтів ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася ще одна дитина ОСОБА_9 , та з її народження батьки не притягались до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП, а тому вважаються такими, що не були піддані адміністративному стягненню.
Враховуючи викладене в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять скасувати оскаржуване рішення та постановити нове про задоволення позовних вимог.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.
При апеляційному розгляді справи ОСОБА_8 та ОСОБА_2 та їх представник - адвокат Крикунов О.В. підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просили її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про повернення відібраних дітей. 
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги позивачі зазначили, що з моменту ухвалення судом рішення про відібрання в них дітей, обставини їх проживання  змінилися. ОСОБА_8 працевлаштувався, зробив в квартирі, де вони живуть, відповідний ремонт, створив належні умови для проживання та перебування дітей.
Представник Служби у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради Київської  області  не з`явився повторно, тому суд з врахуванням положень,  передбачених ст. 372 ч.2 ЦПК України, розглянув вказану справу у відсутність представника Служби у справах дітей.    
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачів та їх представника, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.13).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.12).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, батьками ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.11).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого Васильківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, батьками ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 10).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого Васильківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, батьками ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.9).
Рішенням Васильківського районного суду Київської області від 25 березня 2020 року в справі № 362/7389/19, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року, задоволено позовні вимоги Служби у справах дітей Васильківської міської ради Київської області, вирішено відібрати у батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , без позбавлення батьківських прав.
Вказаними рішеннями встановлено, що відповідачі неналежним чином виконують свої обов`язки по утриманню та вихованню дітей, не здійснюють належного догляду за ними, не створюють належних умов для їхнього проживання, фізичного та розумового розвитку, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ними освіти. 
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначали, що на даний час вони свою провину врахували, своє житло до належних умов для проживання привели, до адміністративної відповідальності за ст. 184 Кодексу України про адміністративну відповідальність не притягувалися, тому просять повернути їм раніше відібраних за рішенням суду дітей.
Згідно з рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради від 29 листопада 2019 року № 528 малолітні діти: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 відібрані у батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в зв`язку з посередньою загрозою для життя та здоров`я дітей (а.с.63).
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , були госпіталізовані з діагнозами туберкульоз легень та внутрішньо грудних ліфовузлів та проходили лікування в КНП КОР «Київський обласний фтизіатричний центр», що підтверджується листами «Спеціалізованого обласного будинку дитини м. Боярка» Комунального закладу Київської обласної ради від 28 лютого 2020 року №01-10-27 та від 19 жовтня 2020 року №01-10-441 (а.с.64).
У листі Васильківської центральної лікарні від 22 жовтня 2020 року № 1228 зазначено, що на прийом до жіночої консультації 15 жовтня 2020 року звернулася вагітна ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 у незадовільних соціально-побутових умовах (а.с.76).
ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 народила доньку ОСОБА_13 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 , виданого Васильківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.77).
Відповідно до листа Васильківського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 10 листопада 2020 року № 49-06/б-08 під час відвідування сім`ї ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , фахівцями центру зафіксовано антисанітарні умови в помешканні де перебуває новонароджена дитина. З моменту вилучення дітей з сім`ї в родині не відбулося ніяких змін, не покращилися ні санітарно-гігієнічні умови в житті, ні матеріальний стан родини. Відсутні предмети першої необхідності по догляду за немовлям, є підгузки та дитяча лише суміш. На придбання всього іншого в сім`ї, зі слів матері немає коштів. Виховний батьківський потенціал залишився так само на низькому рівні, батьки не в змозі задовольнити потреби дитини (а.с.76).
Згідно з витягом з Протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Васильківської міської ради від 12 листопада 2020 року ОСОБА_1 , згідно з його заяви щодо надання висновку про доцільність повернення батькам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дітей відібраних за рішенням суду, відмовлено у наданні висновку про доцільність повернення дітей. Рекомендовано ОСОБА_1 офіційно працевлаштуватися та створити належні умови для проживання дітей (а.с.73).
Наказом Служби у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради від 07 грудня 2020 року №72 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , взято на облік служби (а.с.77).
Згідно з копією акту обстеження умов проживання ОСОБА_2 комісією Служби у справах сім`ї та дітей від 22 грудня 2020 року № 116 за адресою: АДРЕСА_2 проживають і мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , умови проживання задовільні, в наявності продукти харчування, дитячий одяг, іграшки, коляска. Під час обстеження в кімнатах було прибрано (а.с.27).
За період з 30 квітня 2020 року по 30 квітня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.184 Кодексу України про адміністративну відповідальність не притягувалися, що підтверджується довідкою Відділу поліції № 1 Обухівського районного управління поліції в Київській області від 06 травня 2021 року вих. № С-423 (а.с.30).
Відповідно до листа Комунального закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка» від 04 листопада 2020 року № 01-10-474 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з 05 грудня 2014 року перебувають в цьому закладі. З 08 березня 2020 року батьки дітей не відвідували, листування не вели, участі в утриманні дітей не приймали (а.с.74).
Згідно з рішеннями виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області від 27 квітня 2021 року № № 169, 170, 171, 172, 173 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 надано кожному, статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.69 - 70).
Відповідно до рішень виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області від 24 червня 2021 року №№ 289, 291, 292 ОСОБА_8 , 09 січня 2009 року, ОСОБА_10 , 16 листопада 2014 року, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебувають у Комунальному закладі Київської обласної ради Великополовецька спеціальна школа I-II ступенів (а.с.71- 72).
Згідно з листом Великополовецької спеціальної школи I-II ступенів Комунального закладу Київської обласної ради від 12 жовтня 2021 року №508 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчаються у зазначеній школі, протягом їх навчання у спецшколі батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дітей не відвідували, життям та здоров`ям у адміністрації закладу не цікавилися, матеріальну допомогу на утримання дітей не надавали, одягом, взуттям та шкільним приладдям протягом навчання не забезпечували (а.с.68).
Відповідно до листа Комунального закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка» від 10 листопада 2021 року № 01-10-609 з 05 грудня 2009 року по 16 лютого 2021 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебувала в цьому закладі, за час перебування дитини в цьому закладі батьки відвідували її: 08.02.2020 року, 08.03.2020 року та 24.01.2021 року. Під час перебування дитини в закладі батьки матеріальної допомоги на утримання дитини не надавали, одягом, взуттям та предметами особистої гігієни не забезпечували. На підставі рішення Васильківської РДА 16 лютого 2021 року дитина вибула до Комунального закладу Київської обласної ради Великополовецька спеціальна школа I-II ступенів (а.с.74).
Згідно з листом Комунального закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка» від 10 листопада 2021 року № 01-10-610 з 05 грудня 2009 року по 30 серпня 2021 року ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувала у цьому закладі, батьки дитини відвідали її: 08.02.2020 року, 08.03.2020 року та 24.01.2021 року. Під час перебування дитини в закладі батьки матеріальної допомоги на утримання дитини не надавали, одягом, взуттям та предметами особистої гігієни не забезпечували. На підставі рішення Васильківської м/р від 24 червня 2021 року № 289, 30 серпня 2021 року дитина вибула до Комунального закладу Київської обласної ради Великополовецька спеціальна школа I-II ступенів (а.с.75).
Відповідно до листа Комунального закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка» від 10 листопада 2021 року № 01-10-611 з 05 грудня 2019 року ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебувають у цьому закладі. За цей період батьки дітей відвідували: 08.02.2020 року, 08.03.2020 року та 24.01.2021 року. З 24 січня 2021 року батьки дітей не відвідують, не телефонують, станом здоров`я та розвитком своїх дітей не цікавляться (а.с.75).
Крім того, судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області від 05 серпня 2021 року № 361 вирішено відібрати малолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , від батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зв`язку із безпосередньою загрозою для життя та здоров`я малолітньої дитини (а.с.78).
Також у судовому засіданні під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 не працює, ОСОБА_1 працює неофіційно.
Вирішуючи подану позивачами заяву та відмовляючи у її задоволенні, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що на час звернення та розгляду справи судом першої інстанції діти: ОСОБА_14 , ОСОБА_5 та ОСОБА_15 навчаються у Великополовецькій спеціальній школі I-II ступенів. ОСОБА_16 та ОСОБА_17 перебувають у Комунальному закладі Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка». Діти перебувають на повному державному утриманню, забезпечені всім необхідним для навчання, виховання та розвитку.
Відповідачі за час перебування дітей у Комунальному закладі Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка» відвідували їх лише три рази: 08.02.2020 року, 08.03.2020 року та 24.01.2021 року, матеріальної допомоги на утримання дітей не надавали, одягом, взуттям та предметами особистої гігієни не забезпечували.
З 24 січня 2021 року батьки дітей не відвідують, не телефонують, станом здоров`я та розвитком своїх дітей не цікавляться.
За весь час навчання ОСОБА_14 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_18   у Великополовецькій спеціальній школі I-II ступенів Комунального закладу Київської обласної ради батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дітей не відвідували, життям та здоров`ям у адміністрації закладу не цікавилися, матеріальну допомогу на утримання дітей не надавали, одягом, взуттям та шкільним приладдям протягом навчання не забезпечували.
ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 народила ще одну дитину - доньку ОСОБА_9 .
Станом на 10 листопада 2020 року у помешканні де перебувала новонароджена дитина за адресою: АДРЕСА_2 , зафіксовано антисанітарні умови. Також встановлено, що з моменту вилучення дітей з сім`ї в родині не відбулося ніяких змін, не покращилися ні санітарно-гігієнічні умови в житті, ні матеріальний стан родини. Відсутні предмети першої необхідності по догляду за немовлям, є лише підгузки та дитяча суміш. На придбання всього іншого в сім`ї, зі слів матері, немає коштів. Виховний батьківський потенціал залишився так само на низькому рівні, батьки не в змозі задовольнити потреби дитини.
Доказів, що підтверджують спілкування батьків з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального усвідомлення, надання допомоги на їх утримання, турботи про дітей та інтересу щодо їх здоров`я за час їх перебування у спеціальному закладі, в тому числі й створення належних умов для проживання разом з батьками п`ятьох дітей, крім тієї дитини, яка проживає з відповідачами, забезпечення п`ятьох дітей необхідним лікуванням, харчуванням, забезпечення всім необхідним для навчання, виховання та розвитку п`ятьох дітей, відповідачі не надали.
Надана відповідачами копія акту обстеження від 22 грудня 2020 року № 116 умов проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 згідно з якою, під час обстеження умови проживання задовільні, в наявності продукти харчування, дитячий одяг, іграшки, коляска і в кімнатах було прибрано, не є належним та допустимими доказом, що підтверджує створення належних умов для проживання, необхідного лікування, харчування, забезпечення всім необхідним для навчання, виховання та розвитку п`ятьох дітей, крім тієї дитини, яка проживає з відповідачами, враховуючи, що мати шістьох дітей не працює, а батько працює неофіційно, постійного доходу не мають, матеріальний стан важкий.
При цьому, що 12 листопада 2020 року комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Васильківської міської ради ОСОБА_1 було рекомендовано офіційно працевлаштуватися та створити належні умови для проживання дітей (витяг з Протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Васильківської міської ради від 12 листопада 2020 року) (а.с.73).
З урахуванням викладених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачами не усунуто обставин, які  були підставою для відібрання дітей, а тому враховуючи положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України суд вважав, що повернення дітей позивачам не буде відповідати  інтересам дітей. 
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову  відповідає з огляду на наступне.
Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право  і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до частини першої, п`ятої статті 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї; ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.
У частині сьомій статті 7 СК Українипередбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Згідно з пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.
Відповідно до частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. 
Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини  у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною;  по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року  у справі «Мамчур проти України»).
Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. 
Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я  і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише  з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.
Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. 
Ухвалюючи 25 березня 2020 року рішення про відібрання дітей  у позивачів  Васильківський міськрайонний суд Київської області, із висновками якого погодився Київський апеляційний суд в постанові від 09 вересня 2020 року,  зазначив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 неналежним чином виконують свої обов`язки по утриманню та вихованню дітей, не здійснюють належного догляду за ними, не створюють належних умов для їхнього проживання, фізичного та розумового розвитку, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ними освіти. Саме зазначені фактори і були причинами відібрання у позивачів дітей.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, перевіряючи доводи позивачів в частині усунення ними причин та обставин, які були підставою для відібрання дітей, дійшов обґрунтованого висновку про не доведення позивачами вказаних обставин. 
Подані позивачами докази: Акт №116 від 22 грудня 2020 року про обстеження  умов проживання ОСОБА_2 (а.с.27), довідка видана 22 січня 2021 року лікарем Дідківською А.А. щодо відсутності на момент огляду у ОСОБА_2 ознак гострого респіраторного захворювання, та лист т.в.о. начальника відділу поліції №1 м.Васильків, Обухівського РУП Національної поліції України в Київській області щодо не притягнення позивачів до  адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП належним чином оцінені судом першої інстанції та обґрунтовано відхилені як доведення позивачами  усунення причин, які слугували  підставою для відібрання дітей.
            Так, із вище вказаного Акту №116 не вбачається, що позивачами створенні належні умови для проживання, фізичного та розумового розвитку дітей. Не зазначено у вказаному акті про наявність у квартирі позивачів відповідної кількості ліжок для кожної із дитини, умов для навчання дітей, забезпечення їх відповідними технічними засобами та підручниками тощо.  
             У відзиві відповідачем зазначено, що у кімнаті позивачів в наявності  є лише два ліжка для дітей, що свідчить про те, що окремих спальних місць для п`яти дітей  не має. В квартирі відсутнє  вільне місце для обладнання  робочих місць для трьох дітей, які повинні відвідувати заклади загальної середньої освіти. Повністю відсутня  будь-яка  комп`ютерна техніка та доступ до мережі інтернет, що свідчить про неможливість дітей здійснювати онлайн навчання. Зазначені обставини позивачами не спростовані.    
Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-X11 від 27 лютого 1991 року, в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. 
Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.
Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Як встановлено судом першої інстанції при розгляді вказаної справи на даний час діти позивачів знаходяться під опікою держави та влаштовані у відповідні освітні заклади, де забезпеченні належними умовами для проживання, виховання та  духовного розвитку.  Тому повернення дітей до позивачів не буде відповідати  найкращим інтересам дітей. 
Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що раніше за рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2016 року  у справі  362/5633/16-ц позивачам уже поверталися малолітні діти: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які були відібрані на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2016 року без позбавлення батьківських прав, однак позивачами так і не були створені належні умови для проживання та виховання дітей, що і призвело до ухвалення повторного рішення про відібрання дітей.
З урахуванням викладеного Київський апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального  права та процесуального законодавства, доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують, тому апеляційна скарга не  підлягає задоволенню.
Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись   ст. 51 Конституції України, статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»  ст. 7, 150, 155,  170 СК України,  ст. 367, 374, 375, 383-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -                     
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлено 08 грудня 2022 року. 
 
Головуючий суддя :                                                                     М.А.Яворський  
          Судді:                                                                                             Т.Ц.Кашперська                                                                                                            В.О.Фінагеєв