ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 вересня 2022 року           справа №200/13690/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року у справі  №200/9609/21 (головуючий І інстанції Бабаш Г.П.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - 

                                                      ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:
-визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 19.03.2021 року №29 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15), за Списком №2;
- зобов`язати відповідача призначити та виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (Список №2) в редакції рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 по справі 1-5/2018 (746/15) з 13.03.2020 року.
В обґрунтування позову зазначила, що на момент звернення за призначенням пенсії позивач досягла пенсійного віку та мала необхідний страховий та пільговий стаж на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, зайнятість у яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Проте відповідач відмовив їй у призначенні пільгової пенсії у зв`язку з недосягненням пенсійного віку (60 років), посилаючись на п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2148.
При цьому відповідач не врахував рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 та рішення по справі №200/3614/20-а, яке набрало законної сили.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року здійснено заміну  відповідача - Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області його правонаступником - Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 19.03.2021 №39 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (Список №2) в редакції рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 по справі 1-5/2018 (746/15) з 13.03.2020 року.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання судових витрат по справі.
Не погодившись з судовим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 
Обґрунтування апеляційної скарги .
Право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до частини 2 статті 114 Закону №1058 позивач набуде після досягнення 60 років. 
Відповідно до записів трудової книжки позивача вона  з 01.08.1988 року по 28.02.1994 року працювала сортувальником-здатчиком металу волочильно-калібровочної дільниці калібровочного цеху в Костянтинівському металургійному заводі імені Фрунзе. У записах трудової книжки відображені періоди роботи та назви посад, які зараховуються до страхового стажу. Однак, інформація про зайнятість протягом повного робочого дня у шкідливих умовах праці до якого списку пільгової роботи відноситься професія, не підтверджено. Довідку встановленої форми про стаж роботи  на пільгових умовах позивачем не надано.
Отже, у позивача відсутній необхідний пільговий стаж для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи. 
Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає заяву у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07.05.2020 року по справі №200/3614/20-а визнано незаконним та скасовано рішення Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду Донецької області від 18 березня 2020 року про відмову в призначенні ОСОБА_2 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 статті 114 Закону  №1058 за списком № 2. Зобов`язано Костянтинівсько-Дружквіське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії  за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 статті 114 Закону №1058 від 13 березня 2020 року, із зарахуванням до пільгового стажу за Списком № 2 періоду роботи з 01 серпня 1988 року по 29 лютого 1994 року на посаді сортувальника - здавальника металу волочильно-калібрувальної дільниці калібрувального цеху» в Костянтинівському металургійному заводі ім. Фрунзе.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07.05.2020 року по справі №200/9847/20-а визнано протиправним та скасовано рішення Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 161 від 23.09.2020 року про відмову в призначенні пільгової пенсії. Зобов`язано Костянтинівсько-Дружківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.03.2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах застосувавши при призначенні пенсії п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058 та п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020 по справі № 1-5/2018 (746/15).
19.03.2021 року Костянтинівсько-Дружківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області за наслідком розгляду наданої позивачем заяви від 13.03.2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за Списком №2 прийнято  рішення №39  про відмову в призначенні пенсії за віком. Рішення вмотивовано недосягненням позивачем пільгового віку 58 років. В рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 39 роки 08 місяців 05 днів, пільговий стаж - 5 років 7 місяців 0 днів.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що позивач на час звернення з заявою про призначення пенсії досягла пенсійного віку 53 роки, має необхідний страховий та пільговий стаж, тому має право на призначення пенсії на пільгових умовах з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 справа №1-5/2018(746/15) від 23.01.2020 року.
Оцінка суду.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.
Відповідно до частини третьої статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, Законом України „Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII та Законом України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV.
03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:
«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними 50 років по 31 березня 1965 року включно.
За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20.
Оскільки на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою від 13.03.2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах їй виповнилося більш 50 років, страховий стаж становив 33 роки 4 місяці 12 днів, пільговий стаж - 11 років 7 місяців 14 днів, що відповідає вимогам п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, тому позивач набула право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б"  статті 13 Закону  № 1788-ХІІ.
Таким чином, відмова управління ПФУ в призначенні ОСОБА_1 , яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 50 років, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням на недосягнення нею віку 60 років, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.
Враховуючи викладене вище, з огляду на обрання ефективного способу захисту порушеного права позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про скасування рішення управління ПФУ та зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (Список №2) в редакції рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 по справі 1-5/2018 (746/15) з 13.03.2020 року.
Суд не приймає доводи відповідача щодо не підтвердження позивачем періоду роботи в Костянтинівському металургійному заводі з 01.08.1988 року по 31.12.1991 року та з 01.01.1992 року по 28.02.1994 року, оскільки судовим рішенням у справі  №200/3614/20-а, яке набрало законної сили зобов`язано пенсійний орган зарахувати зазначений період до пільгового стажу позивача.
З огляду на приписи ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі  особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення  та скасування  рішення суду першої інстанції не вбачається.
Як визначено пунктами 3 та 8 частини шостої статі 12 КАС України для цілей цього Кодексу  справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, а також типові справи.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Таким чином зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року у справі  №200/9609/21– залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року у справі  №200/9609/21 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 27 вересня 2022 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.     
Повне судове рішення складено 27 вересня 2022 року.

Головуючий суддя                                                                                       І.Д. Компанієць    

Судді                                                                                              А.В. Гайдар

                                                                                                                     Е.Г. Казначеєв