Справа № 127/34866/21
Провадження № 22-ц/801/1743/2022
Категорія: 36
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Якименко М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2022 року	Справа № 127/34866/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача: Якименко М.М.,
суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 серпня 2022 року, ухвалене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Вохміновою О.С.,
ВСТАНОВИВ:
В грудні 2021 року ТОВ «Енера Вінниця» звернувся до суду із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що ТОВ «Енера Вінниця» здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії юридичним та фізичним (побутовим) споживачам, відповідно до отриманої ліцензії (Постанова НКРЕ КП від 14 червня 2018 року № 429), починаючи з 01.01.2019. 
Позивач вказує, що абз. 4 п.13 Розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що електропостачальник, який отримав ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії, упродовж чотирьох років з 01.01.2019 виконує функції постачальника універсальних послуг на закріпленій території. 
Абз. 5 п.13 Розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунку постачальника послуги та/або факт споживання електричної енергії.
Згідно п. 7 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії», договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в ЗМІ та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії (за умови надання рахунка постачальником універсальної послуги) або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.
ТОВ «Енера Вінниця» зазначає, що у зв`язку з реформою у сфері енергетики, всі діючі станом на 31.12.2018 побутові споживачі постачальника за регульованим тарифом, які продовжили споживання електричної енергії після 01.01.2019 приєднались до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. 
Договір про постачання електричної енергії споживачу вважається укладеним з дати відкриття особового рахунку за об`єктом споживача п.3.2.13 ПРРЕЕ). 
Розрахунки споживача за електричну енергію здійснюються за розрахунковий період, який, як правило, становить календарний місяць відповідно до умов договору (п. 4.19 ПРРЕЕ). Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну (п.4.12 ПРРЕЕ).
Оператором системи розподілу на території Вінницької області є АТ «Вінницяобленерго», яке здійснювало щомісячне нарахування показників за адресою: АДРЕСА_1 , квартира згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.12.2013, яке належить ОСОБА_1 . 
За договором № 420720905 від 08.02.2014 відповідачем було прийнято умови договору про користування електричною енергією за адресою: АДРЕСА_1 .
Протягом січня 2019 року– листопада 2021 року відповідач спожив 5417 кВт год. на суму 7 364, 22 грн., однак, з 2019 року по 2021 рік відповідачем не сплачено жодної суми, тому заборгованість станом на дату звернення до суду складає 7 364, 21 грн.
Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 7 364,21 грн. за спожиту електроенергію за період 01.01.2019 – 31.11.2021 за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказані обставини стали підставою звернення до суду з даним позовом.
Відповідач на позовну заяву подав відзив, в якому вказує, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити у позові. Вказує, що ОСОБА_1 приєднався до публічного договору, споживав і оплачував електроенергію до 19.01.2019 як власник квартири за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованості по оплаті електроенергії він не мав. 19.01.2019 вказану квартиру придбала ОСОБА_2 , а 08.05.2020 новим власником стала ОСОБА_3 . На підставі Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії», п. 13.6 типового договору, який діяв станом на січень 2019 року у разі зміни власника об`єкта споживання дія договору із постачальником припиняється. Квартира була продана 19.01.2019, то немає підстав для стягнення з відповідача боргу в сумі 7 364, 21 грн. за період 01.01.2019 до 31.11.2021.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 серпня 2022 року в задоволені позову відмовлено. 
Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги в основному зводяться до обставин викладених у позові, яким суд першої інстанції на переконання позивача не дав належної правової оцінки.
В свою чергу ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам рішення суду не відповідає. 
Судом встановлено, що 08.02.2014 між енергопостачальником Вінницькі електричні мережі ПАТ «Вінницяобленерго» та ОСОБА_1 , як власником квартири, був укладений договір № 420720905 про користування електричної енергією за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13-14). 
Відповідно до П. 33 договору визначено: цей договір укладається на 3 роки, набирає чинності з дня підписання та вважається продовженим щорічно, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін не висловила наміру внести до нього зміни або доповнення. Договір може бути розірваний достроково у разі зміни споживачем місця проживання та остаточного припинення користування електричною енергією (п. 34). 
З витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.01.2019 слідує, що відповідно до договору купівлі-продажу від 19.01.2019 власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 стала ОСОБА_2 (а.с. 62).
На підставі договору купівлі-продажу від 08.05.2020, власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.11.2021 року (а.с. 61).
Згідно наданої позивачем довідки про споживання за період з 01.2019 року до 12.2021 року станом на 31.01.2019 заборгованості по оплаті електроенергії не має (а.с. 19-22).
Заборгованість нарахована позивачем за період з січня 2019 року по грудень 2021 року на 5417 вВт год. на суму 7 364,22 грн. (а.с. 23-25).
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що з січня 2019 року ОСОБА_1 не здійснює споживання електроенергії, оскільки право власності на квартиру (об`єкт споживання) перейшло до іншої особи, жодних дій, що засвідчують його бажання укласти договір про постачання електроенергії не вчинив, проте з 19.01.2019 фактичне споживання здійснював новий власник. А відтак , на переконання суду, дія договору із ОСОБА_1 припинена на підставі п. 13.6 типового договору про постачання електричної енергії в редакції станом на січень 2019 року. 
Також, суд зазначив, що посилання позивача на те, що відповідач зобов`язаний оплатити борг за цей період лише на тій підставі, що він не повідомив про перехід права власності на квартиру, є необґрунтованим та суперечить ЗУ «Про ринок електричної енергії» та п. 1.2.15 Правил роздрібного ринку електричної енергії. 
Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно з ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Між позивачем та відповідачем склалися правовідносини, які випливають з договору про користування електричною енергією.
Відносини щодо постачання електричної енергії регулюються законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про ринок електричної енергії» та Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ).
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово- комунальних послуг належать, серед інших, послуги з постачання та розподілу електричної енергії.
На підставі ч. 1 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.
Згідно з абз. 5 п. 13 розділу XVII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії» (далі - Закон) фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.
Як встановлено судом, що 08.02.2014 між позивачем та відповідачем укладено договір № 420720905 про користування електричною енергією за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі даного договору відповідач здійснював споживання електричної енергії.
Так, відповідно до договору купівлі-продажу від 19.01.2019 відповідач відчужив дану квартиру іншому власнику. Однак, лише 11.01.2022  ОСОБА_1 звернувся до позивача з заявою про зміну власника та закінчення дії договору №420720905 про постання електричної енергії постачальником універсальних послуг. 
При переході права власності (користування) на об`єкт до нового власника (користувача) переходять права та обов`язки за договорами, укладеними відповідно до цих Правил.
Відповідно до п. 4.27 ПРРЕЕ, у разі звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний повідомити електропостачальника та оператора системи або основного споживача про намір припинити дію відповідних договорів не пізніше ніж ні 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та падати заяву щодо розірвання договорів і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно.
Дія договорів може бути достроково припинена електропостачальником та/або оператором системи у разі отриманні документального підтвердження факту зміни власника об`єкта. У такому разі відповідні договори припиняють свою дію а частині постачання та розподілу електричної енергії на об`єкт, а в частині виконання фінансових зобов`язань сторін (які виникли на дату припинення дії договорів) продовжують діяти до дати здійснення повного взаєморозрахунку між сторонами.
У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем електропостачальника та (у разі наявності відповідного договору) оператора системи або основного споживча про звільнення приміщення та/або остаточне припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний здійснювати оплату спожитою на таких об`єктах електричної енергії та інших платежів виходячи з умов відповідних договорів.
З новим споживачем укладаються договори відповідно до вимог законодавства України, зокрема цих Правил, після розірвання договорів зі споживачем, який звільняє приміщення.
Згідно п. 5.5.5 (16) вище зазначеної Постанови, споживач електроенергії зобов`язаний не пізніше ніж за 20 робочих днів до припинення користування електричною енергією на об`єкті споживача письмово повідомити електропостачальника, оператора системи та постачальника послуг комерційного обліку про розірвання договорів та розрахуватися за електричну енергію, включаючи день виїзду;
В супереч вказаним нормам, ОСОБА_1 не виконав своє зобов`язання і в встановленому порядку і строки не повідомив постачальника про зміну власника квартири і про припинення договору про постачання електроенергії. 
З урахуванням наведеного, хоча відповідач з 19.01.2019 не був власником квартири, проте лише 11.01.2022 повідомив відповідача про дану обставину, при цьому в порушення договору про користування електричною енергією не повідомив електропостачальника та оператора системи або основного споживача про намір припинити дію договору та не надав заяви щодо розірвання договору, тобто залишався споживачем електричної енергії згідно договору, яку надає позивач.
Відтак, відповідач зобов`язаний здійснювати оплату спожитої електричної енергії та інших платежів виходячи з умов відповідних договорів за період з 01.01.2019 по 31.11.2021.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції на вказані обставини не звернув уваги, а тому дійшов помилкового висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.
Тобто, позивач, як сторона по справі відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України довів ті обставини на які він посилався, як на правову підставу своїх вимог, відтак позовна вимога про стягнення заборгованості за електроенергію у розмірі 7 364,21 грн. підлягає задоволенню.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов не правильного висновку про відмову у стягненні із ОСОБА_1  заборгованість за спожиту електричну енергію. 
При вирішенні спору, судом не було враховано всі обставини справи та не надано оцінку усім належним доказам.
Доводи апеляційної скарги є вагомими та такими, що спростовують висновки суду, а тому приймаються апеляційним судом до уваги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального та матеріального права, його висновки не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать наявним у справі доказам, що є підставою для скасування рішення з ухваленням нового про задоволення позову.
Відповідно до положень ст.141 ЦПК України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» підлягає стягненню з ОСОБА_1 судовий збір в загальній сумі 5675,00 гривень (2270 грн. судовий збір, який сплачено позивачем за подання позовної заяви та 3405 грн. судовий збір, що сплачений позивачем за подання апеляційної скарги.
На підставі викладеного, керуючись ст.137, 141, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» задовольнити.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 серпня 2022 року скасувати та постановити нове.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІКПП НОМЕР_1 (зареєстрованого по АДРЕСА_2 ) на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання ТзОВ «Енера Вінниця» (код ЄДРПОУ 41835359, МФО 320478, в АБ «Укргазбанк», НОМЕР_2 ) – 7 364,21 грн заборгованості за спожиту електроенергію за період з 01.01.2019 по 31.11.2021.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 2270 гривень та за подання апеляційної скарги в розмірі 3405 гривень, а всього 5675,00 гривень. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 19 жовтня 2022 року.    

Головуючий                                                                 М.М. Якименко

Судді                                                                          О.В. Ковальчук

                                                                               Т.Б. Сало