ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/13662/21 	Головуючий у 1-й інстанції   Черніцька  І.М. 	
Провадження № 22-ц/817/577/22 	Доповідач - Шевчук Г.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 жовтня 2022 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
Головуючої - Шевчук Г.М. 
Суддів -  Дикун С. І., Костів О. З., 
за участі секретаря - Романська К.М. 
та сторін - представниці відповідача ОСОБА_1 - адвоката Дячук С.І., представника позивачки ОСОБА_2 - адвоката Авдєєнка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/13662/21 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 березня 2022 року, постановлено суддею Черніцькою І.М., повний текст рішення складено 21 березня 2022 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про зняття з реєстрації місця проживання, - 

В С Т А Н О В И В:
У серпні 2021 року позивачка ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_6 про зняття відповідача з реєстрації місця проживання у квартирі за АДРЕСА_1 .
В обґрунтування вимог позивачка вказала, що зареєстрованим місцем проживання відповідача є квартира за АДРЕСА_1 . 17 грудня 2020 року відповідач добровільно залишив вказане місце проживання та вибув на постійне проживання у квартиру за АДРЕСА_2 . Вказані обставини підтверджуються рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2021 року у справі №607/2922/21, яким розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Крім цього, у власності відповідача перебуває квартира за АДРЕСА_3 .
Зазначила, що відповідач не проживає разом з нею та їх малолітніми дітьми, не веде з ними спільного господарства, має самостійний дохід та придбав у травні 2021 року квартиру вартістю понад 50 000 грн., а тому реєстрація останнього у спірній квартирі позбавляє її права на оформлення субсидії.
Посилаючись на наведене та те, що відповідач не оформив у встановлений законом строк своє зняття з реєстрації місця проживання, що порушує її права та інтереси, просила позов задовольнити та зняти останнього з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 лютого 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_3 , в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про зняття з реєстрації місця проживання відмовлено.
10 лютого 2022 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Боднар О.В. подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_3 , в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_7 про зняття з реєстрації місця проживання в частині стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 15 000 грн.
В обґрунтування заяви представник вказала, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 лютого 2022 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 , в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_7 про зняття з реєстрації місця проживання. У поданому відзиві відповідач ОСОБА_1 вказував, що у зв`язку з розглядом справи очікує понести судові витрати із надання професійної правничої допомоги у розмірі 15 000 грн.. Вказує, що нею у встановлений законом строк до судових дебатів, заявлено клопотання про стягнення з позивача в користь відповідача витрат із надання професійної правничої допомоги у розмірі 15 000 грн. 25 серпня 2021 року між відповідачем та Адвокатським об`єднанням «Твій адвокат», в особі керуючого Боднар О.В., укладено договір про надання професійної правничої допомоги за №76, згідно умов якого за надання правової допомоги клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі 15 000 грн. На виконання вказаних умов відповідачем ОСОБА_1 26 серпня 2021 року безготівковим розрахунком здійснено оплату у розмірі 15 000 грн. На підтвердження розміру правової допомоги та факту її оплати складено Акт виконаних робіт від 01 лютого 2022 року. Посилаючись на наведене, просила задовольнити заяву.
Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 березня 2022 року заяву адвоката Боднар Ольги Володимирівни, яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_7 про зняття з реєстрації місця проживання, задоволено частково.
Ухвалено у даній справі додаткове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн. 
       В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати повністю додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.03.2022 як таке, що прийняте із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції та із порушенням норм процесуального права.
       В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що в оскаржуваному рішенні, прямо не вказано на конкретні розрахунки відповідача щодо розміру судових витрат з якими суд чи позивач не погоджується, не заперечується обсяг та обґрунтованість витрат на правничу допомогу по окремо, а лише вживаються загальні формулювання щодо реальності та розумності адвокатських витрат.
       Вважає, що відповідач ОСОБА_5 на підтвердження розміру своїх витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн надав суду першої інстанції достатні, належні та допустимі докази. Зазначає, що якщо розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, то він не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Таку позицію підтримав Верховний суд у своїй Постанові від 28.12.2020 у справі №640/18402/19.
       Вважає, що в суду першої інстанції не було вмотивованих підстав для зменшення розміру витрат відповідача на правову допомогу, оскільки відповідач подав достатні докази (Договір, Акт виконаних робіт, квитанція) для встановлення реальності, обсягу, та часу затраченого її адвокатом на надання правничої допомоги.
       В апеляційній скарзі представник позивачки ОСОБА_3 - адвокат Авдєєнко В.В. просить скасувати додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду від 21.03.22 по справі №607/13662/21 та відмовити у задоволенні заяви про покладення судових витрат на ОСОБА_3 . Вважає, що судом було неправильно застосовано норми процесуального права, що зумовило прийняття неправомірного рішення.
       В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що при поданні позову скаржниця зазначила, що вона є звільненою від сплати судового збору на підставі п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки зверталась із позовом від інших осіб - своїх малолітніх дітей.
       Вказує, що оскільки скаржниця звільнена від сплати судового збору, а судовий збір є складовою судових витрат, то відповідно скаржниця звільнена й від сплати витрат на професійну правову допомогу, які поніс відповідач.
       У відзиві на апеляційну скаргу представниця відповідача ОСОБА_1 - Дячук С.І. просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.03.2022 у справі № 607/13662/21 залишити без задоволення. Вважає апеляційну скаргу ОСОБА_3 безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення.
       В обґрунтування доводів відзиву вказує, що та обставина, що позивач звільнена від сплати судового збору не є підставою для звільнення її від обов`язку відшкодувати понесені відповідачем витрати на правничу допомогу, оскільки цивільним процесуальним кодексом не передбачено пільг щодо звільнення від сплати таких витрат у спірних правовідносинах.
       В судовому засіданні представниця відповідача ОСОБА_1 - адвокат Дячук С.І. підтримала апеляційну скаргу, посилаючись на викладені у ній доводи, рішення суду просить скасувати.
       Представник позивачки ОСОБА_3 - адвокат Авдєєнко В.В. також підтримала свою апеляційну скаргу. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представниці Дячук С.І. вважає такою, що не підлягає до задоволення.
       Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
       Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, враховував складність справи та обсяг виконаних робіт, дотримався принципів співмірності та розумності судових витрат, суд повважав, що обґрунтованим та співмірним є розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн., який підлягає стягнення з позивача в користь відповідача. 
       Колегія суддів погоджується з даним висновком суду.
       Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.        
       Даним вимогам рішення суду відповідає.
       Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
       Судом встановлено та доведено доказами наявними в матеріалах справи, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 лютого 2022 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 , в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_7 про зняття з реєстрації місця проживання.
При цьому, рішенням суду не вирішено питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу.
Встановлено, що під час розгляду справи до судових дебатів представник відповідача заявила клопотання про стягнення з позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Після винесення судового рішення представник відповідача у встановлений законом строк подала заяву про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 15 000 грн.
       Повноваження адвоката Боднар О.В. підтвердженні договором про надання правничої допомоги за №76 від 25 серпня 2021 року, ордером на надання правничої (правової) допомоги серії ВО за №1022557 від 25 серпня 2021 року.
Як слідує з квитанції АТ «Ощадбанк» за №39 від 26 серпня 2021 року, ОСОБА_1 здійснено оплату за договором про надання правничої допомоги за №33/19ц у розмірі 2500 грн.
Як вбачається з платіжного доручення за №33/19ц від 04 січня 2020 року, ТІЗ «Наука» здійснило оплату за договором про надання правничої допомоги за №76 від 25 серпня 2021 року в розмірі 15 000 грн.
Відповідно до акту виконаних робіт, підписаного адвокатом Боднар О.В., від імені Адвокатського об`єднання «Твій адвокат» та ОСОБА_1 , адвокат Боднар О.В. надала ОСОБА_1 послуги з правової допомоги на загальну суму 15 000 грн.
       Перелік та об`єм наданих послуг узгоджений сторонами в акті виконаних робіт, а саме: 1) консультація адвоката 07 серпня 2021 року (2000 грн.); 2) роз`яснення клієнту його прав та обов`язків як сторони у справі (1000 грн.); 3) аналіз актуальної судової практики у подібних справах та підготовка правової позиції для ведення справи 20 серпня 2021 року (2000 грн.); 4) підготовка відзиву на позовну заяву 25 серпня 2021 року (2000 грн.); 5) участь в судовому засіданні 06 вересня 2021 року (1000 грн.); 6) підготовка клопотання про допит свідків від 13 вересня 2021 року (500 грн.); 7) консультація адвоката 12 жовтня 2021 року (1000 грн.); 8) участь в судовому засіданні 13 жовтня 2021 року (1000 грн.); 9) підготовка заяви про приєднання доказів від 26 листопада 2021 року (500 грн.); 10) консультація адвоката 27 листопада 2021 року (1000 грн.); 11) участь в судовому засіданні 29 листопада 2021 року (1000 грн.); 12) участь в судовому засіданні 21 грудня 2021 року (1000 грн.); 13) участь в судовому засіданні 01 лютого 2022 року (1000 грн.), на загальну суму 15 000 грн. 
       Тому, виходячи з вищевикладеного, встановивши, що стороною відповідача було заявлено вимогу щодо вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу до судових дебатів, надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат відповідача на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката з наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд зробив обґрунтований висновок про часткове задоволення заяви про ухвалення у справі додаткового рішення та стягнення з позивача на користь відповідача 3000 грн. судових витрат понесених на професійну правничу допомогу. 
       Вказаний висновок суду першої інстанції в повній мірі відповідає нормам закону.
       При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Згідно з частиною третьою, восьмою статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18). 
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір -обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аргументи апеляційної скарги представниці відповідача ОСОБА_1 - адвоката Дячук С.І. про те, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми та є незмінним в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).
Доводи апеляційної скарги про безпідставне зменшення судом витрат на правову допомогу, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на те, що судом при визначенні розміру витрат, враховано складність справи та обсяг виконаних робіт, а також їх співмірність з наведенеми в акті виконаних робіт, реальність таких витрат, розумність їх розміру, кваліфікацію адвоката, яка здійснює свою діяльність.
Щодо доводів апеляційної скарги представника позивачки ОСОБА_2 - адвоката Авдєєнка В.В., що скаржниця звільнена від сплати судового збору, а судовий збір є складовою судових витрат, то відповідно скаржниця звільнена й від сплати витрат на професійну правову допомогу, які поніс відповідач, колегія суддів зазначає, що ця обставина не є підставою для звільнення її від обов`язку відшкодувати понесені відповідачем витрати на правничу допомогу, оскільки цивільним процесуальним кодексом не передбачено пільг щодо звільнення від сплати таких витрат у спірних правовідносинах.
Пунктом 7 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», передбачено, що громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб, звільняються лише від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Закон, не містить жодних інших пільг для інших судових витрат у справах такої категорії.
Правові основи стягнення інших судових витрат, зокрема витрат на надання професійної правничої допомоги передбачено ст. 137 та ст. 141 ЦПК України. Отже, в застосуванні норм ЗУ «Про судовий збір» до стягнення витрат на правничу допомогу в порядку аналогії закону є помилковим.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та| витрат, пов`язаних з розглядом справи (серед них і витрати на надання професійної правничої допомоги). Законодавець, чітко підкреслює, що судовий збір та витрати на надання професійної правничої допомоги є різними видами судових витрат. Тому, умовивід про те, що до останніх витрат можна застосувати положення закону про судовий збір є логічно неправильними.
Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених постановах від 18.10.2017 в справі №6-1544цс17, від 01.04.2020 року в справі № 567/517/17 від 22.11.2018 року у справі № 635/5462/17, сторона, яка звільнена законом від сплати судового збору не звільняється від відшкодування витрат на правову допомогу.
Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що необґрунтованими та неспівмірними є витрати на правничу допомогу наведені в акті виконаних робіт, оскільки вказані витрати не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Крім цього, зважаючи на складність справи, обсяг наданої правової допомоги, кваліфікацію адвоката, яка здійснює свою діяльність протягом тривалого часу, суд поважав, що вони не вимагали від адвоката значних зусиль та часу.
Доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).
       Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.
       У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги те, що доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження і спростовуються належними та допустимими доказами у справі, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування рішення суду першої інстанції. 

       Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 270, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.
       Додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 березня 2022 року залишити без змін.
       Відновити дію додаткового рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 березня 2022 року.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

       Повний текст постанови складено 18 жовтня 2022 року.

       Головуюча:                                                        Шевчук Г. М.

       Судді:                                                                Костів О.З.

Дикун С.І.