Номер провадження: 22-ц/813/8223/22 
Справа № 521/9705/21
Головуючий у першій інстанції Леонов О. С.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України

21.11.2022 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Кострицького В.В., Карташова О.Ю., 
за участю секретаря судового засідання Мокана В.В.
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 ,
на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 червня 2022 року, ухвалене судом у складі судді Леонова С.О., в м. Одеса,
за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в обґрунтування якого зазначила, що 06 червня 2003 року позивач з відповідачем уклали шлюб. Від якого у сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 09 лютого 2016 року визначено місце проживання дітей разом з матір`ю. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вирішила проживати з матір`ю, а ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , лишилась проживати у батька.
Малиновський районний суд м. Одеси рішеням від 12 травня 2016 року у справі № 521/4442/16-ц задовольнив позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та стягнув аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати надходження позовної заяви, а саме з 26 червня 2016 року до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
12 липня 2018 року позивач та відповідач уклали мирову угоду, відповідно до якої визначено місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком, а ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю. Сторони також відмовились від судових стягнень на утримання дітей один з одного.
Позивач зазначила, що відповідач не виконує свого обов`язку та не завжди піклується про забезпечення належного фізичного та духовного розвитку дітей. 
Позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати надходження позовної заяви.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Малиновський районний суд м. Одеси заочним рішенням від 30 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнив у повному обсязі.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із заявою про перегляд заочного рішення по цивільній справі № 521/9705/21.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 травня 2022 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2021 року.
Малиновський районний суд м. Одеси рішенням від 23 червня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, задовольнив частково.
Суд першої інстанції встановив, що дочка ОСОБА_7 , залишилась проживати із матір`ю, а Амелія вирішила жити із батьком, тому на час розгляду справи обставини фактичного проживання ОСОБА_8 об`єктивно змінились. Сторони визнали, що Амелія після досягнення 14 - річного віку, а саме з липня 2021 року, вирішила проживати з матір`ю.
Суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача на користь позивача на утримання дітей, враховував потреби дітей у матеріальній допомозі батька, керувався засадами справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), та вважав за необхідне визначити аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02 липня 2021 року до 01 грудня 2021 року, тобто до досягнення повноліття донькою ОСОБА_7 , далі продовжити стягнення аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно - до 27 лютого 2025 року, тобто до досягнення повноліття донькою ОСОБА_8 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі  ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , просить рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі  ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , не погоджується з висновками суду першої інстанції, та зазначає, що 12 липня 2018 року Малиновський районний суд м. Одеси ухвалою затвердив мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , відповідно до якої дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишається проживати з батьком та сторони відмовляються від судових стягнень на утримання дітей. 
Відповідач зазначив, що на даний час, дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає зі своїм цивільним чоловіком.
Також відповідач вважав, що в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, ні позивач не надала суду першої інстанції доказів на підтвердження факту проживання з нею доньки ОСОБА_5 , ні відповідачем не надано доказів на підтвердження проживання ОСОБА_4 , з цивільним чоловіком, тому за умови суперечливих тверджень сторін та відсутності підтверджень в матеріалах справи, на думку відповідача, справедливим засобом з`ясування обставин по справі міг стати виклик до суду та допит дітей сторін.
Відповідач зазначає, що оскільки в ухвалі про відкриття провадження прийнято рішення, що справа підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження, тому ОСОБА_9 , який представляв інтереси позивача, не мав відповідних повноважень, у зв`язку з цим всі здійснені ним дії в суді першої інстанції відповідач вважає неналежними. 
Крім того,  ОСОБА_2 вказує, що при складанні повного тексту рішення, суд першої інстанції повністю проігнорував обставини та доводи вказані відповідачем у відзиві та усних поясненнях, не надавши їм жодної правової оцінки.

(2) Позиція інших учасників справи
Апеляційна скарга ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , подана до Одеського апеляційного суду за допомогою підсистеми (модуля) ЄСІТС «Електронний суд». Відповідачем виконані вимоги п. 7 ст. 43 ЦПК України щодо надання доказів надсилання листом з описом вкладення позивачу копії апеляційної скарги з додатками.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 жовтня 2022 року  відкрито апеляційне провадження та  ОСОБА_1  роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу, проте відзиву не надходило.
Одеським апеляційним судом копія апеляційної скарги з додатками та ухвала про відкриття провадження надіслана на електронну адресу ОСОБА_1 , вказану нею у заяві про направлення процесуальних документів на електронну адресу, які нею отримані 17 жовтня 2022 року та відповідно 14 жовтня 2022 року
Процедура реєстрації в ЄСІТС (реєстрація Електронного кабінету, реєстрація офіційної електронної адреси) передбачає проходження запропонованої засобами  Електронного кабінету процедури реєстрації з використанням кваліфікованого  електронного підпису, та внесенням контактних даних особи, зокрема адреси електронної пошти, номера телефону (в тому числі мобільного), зазначенням інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику (пункт 9 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи).
Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 зареєстрований у підсистемі «Електронний кабінет» за допомогою своєї офіційної електронної адреси.
Згідно з пунктом 17 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС, особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Представник відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі 14 жовтня 2022 року, про що свідчить довідка про доставку до електронного кабінету системи Електронний суд.
Представник відповідача, який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.
Позивач та відповідач в судове засідання не з`явились про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку, у відповідності до ч. 8 ст. 128 ЦПК України шляхом надсилання судової повістки засобами поштового зв`язку та її отримання 07 листопада 2022 року та відповідно 08 листопада 2022 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи обставини фактичного проживання ОСОБА_8 об`єктивно змінились. Сторони визнали, що Амелія після досягнення 14 річного віку, а саме з липня 2021 року вирішила проживати з матір`ю. Суд, визначаючи розмір аліментів та враховуючи потреби дітей у матеріальній допомозі батька, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), вважав за необхідне визначити розмір аліментів в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 02 липня 2021 року до 01 грудня 2021 року, тобто до досягнення повноліття донькою ОСОБА_7 , далі продовжити стягнення аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно - до 27 лютого 2025 року, тобто до досягнення повноліття донькою ОСОБА_8 .
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи та нормам права, виходячи з наступного.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Судом встановлено, що сторони  з  червня 2003 року  по січень 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх доньок ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 09 лютого 2016 року визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_14 .
Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 травня 2016 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду Одеської області від 20 вересня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_12 , 2003 року народження в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати надходження позовної заяви, а саме з 26 лютого 2016 року до досягнення дитиною ОСОБА_15 повноліття, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2018 року затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_14 за умовами якої визначено місце проживання ОСОБА_13 , 2007 року народження, з батьком ОСОБА_2 , а місце проживання ОСОБА_12 , 2003 року народження, визначено з матір`ю ОСОБА_1 . Підписуючи зазначену угоду сторони відмовляються від судових стягнень на утримання дітей один з одного, з дати набрання ухвалою суду законної сили і до повноліття дітей.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що на теперішній час між позивачем та відповідачем діє затверджена мирова угода, яка набула законної сили та сторони домовилися щодо взаємної відмови від стягнень на утримання дітей один з одного не заслуговують на увагу, оскільки положеннями ч. 3 статті 4 ЦПК України визначено, що  відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.
Крім того, слід зауважити, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини (ст. 179 СК України) і  мирова угода не повинна порушувати прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачкою не надано доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог на підтвердження факту проживання з нею доньки  ОСОБА_12 на утримання якої стягуються аліменти, оскільки остання проживає з цивільним чоловіком, не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Як зазначалося віще за умовами, затвердженої ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2018 року, мирової угоди місце проживання доньки ОСОБА_12 , 2003 року народження, визначено з матір`ю ОСОБА_1 . 
Відповідачем, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,  не надано доказів на спростування обставин щодо проживання доньки  ОСОБА_12 разом з матір`ю. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що в мотивувальній частині рішення суду зазначено, про визнання сторонами, що Амелія після досягнення 14 - річного віку, а саме з липня 2021 року вирішила проживати з матір`ю, однак це не відповідає дійсності, оскільки відповідач позов не визнавав ні повністю, ні частково, як і не визнавав вказані обставини, наголошував, що як суд вирішив щодо проживання доньки ОСОБА_8 з ним, так вона і проживає, не чинить перешкод у спілкуванні з матір`ю, не заслуговують на увагу оскільки спростовується матеріалами справи та показами самого відповідача наданими під час розгляду справи в суді першої інстанції, які зафіксовані за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Так, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач зазначав, що позивачка забрала доньку ОСОБА_8 , яка проживала з ним до середини червня 2021 року, перевела до іншого сімейного лікаря, та не зміг пояснити номер та місцезнаходження школи в яку ходить донька. Останній раз він бачив Амелію в квітні 2022 року.
У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі – Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до частини третьої статті 160 Сімейного кодексу України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вказана норма узгоджується з положеннями статті 29 ЦК України, зокрема, її частиною другою, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання.
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 досягля 14 років, тому в силу зазначених вище норм, наділена правом самостійно визначати з ким з батьків проживати.
Відповідачем не надано доказів на підтвердження обставин щодо надання допомоги на утримання доньки ОСОБА_8 . Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач пояснював, що гроші надавав ОСОБА_8 , але передавав через доньку ОСОБА_7 , однак доказів того не зберіг.
Враховуючи правову природу аліментів, їх цільовий характер, а також передбачені законом підстави їх стягнення на користь того з батьків, з ким проживає дитина, керуючись принципом якнайкращих інтересів дитини, колегія судів вважає, що існування умови затвердженої мирової угоди щодо визначення місця проживання доньки ОСОБА_8 разом з батьком, яка з червня 2021 року змінилась, не є безумовною підставою для відмови у стягненні аліментів, оскільки суд першої інстанції встановивши, що доньки проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні, а відповідачем ці обставини не спростовані, керуючись принципом дотримання найкращих інтересів дитини дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки, аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_12 та неповнолітньої доньки ОСОБА_8 . 
Суд не вважає обґрунтованими й такими, що заслуговують на увагу, доводи апеляційної скарги про те, що справа не є малозначною, а представник позивачки ОСОБА_16 на момент розгляду справи судом не мав права на здійснення адвокатської діяльності, тому без законних підстав був допущений судом до участі у справі. 
Згідно з частиною другою статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до  статті 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.
Частинами першою і другою статті 60 ЦПК України передбачено, що  представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.
Предметом спору в даній справі є стягнення аліментів на дітей.
Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
Отже, справи, у яких предметом позову є стягнення аліментів, відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України є малозначними в силу вимог процесуального закону. 
       Зазначені обставини свідчать про те, що справа, яка переглядається, належить до категорії малозначних в силу вимог закону, тому представником, як це передбачено частиною другою статті 60 ЦПК України, може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, а не тільки адвокат.
Апеляційний суду вважає, що посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що представник ОСОБА_16 , який на момент розгляду справи судом не мав права на здійснення адвокатської діяльності, тому не міг приймати участь у розгляді справи, є помилковим.
Ураховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Щодо суті апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на відповідача.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374,  ст. 375, ст. 384 ЦПК України,  Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 червня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 22 листопада 2022 року.

Головуючий                                                                                     В.А. Коновалова

Судді                                                                                                В.В. Кострицький

                                                        О.Ю. Карташов