ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1116/22	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №708/1278/21 Категорія: 307000000 	Попельнюх А.О. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       22 вересня 2022 року Черкаський апеляційний суд  в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого         Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )         
Суддів                 Фетісової Т.Л., Новікова О.М.
За участі секретаря Чуйко А.В.
       
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідачі – Медведівська сільська рада, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;
особа, яка подає апеляційну скаргу – ОСОБА_2 

розглянувши в м. Черкаси у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 07 червня 2022 року, постановлене під головуванням судді Попельнюха А.О. у залі № 2 Чигиринського районного суду Черкаської області 07 червня 2022 року о 14 год. 05 хв., у справі за позовом ОСОБА_1 до Медведівської сільської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -
в с т а н о в и в :

       28.12.2021 року представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Федина О.В. звернувся в суд із позовом Медведівської сільської ради,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. 
       В обґрунтування позовних вимог він вказує у позовній заяві, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 . Після смерті матері позивача відкрилась спадщина на належне ОСОБА_4 майно.
       У позові зазначається, що позивач у справі ОСОБА_1 страждав та страждає на психічне захворювання, а на час відкриття спадщини вже був визнаний таким, що за станом здоров`я потребував постійного стороннього догляду та був поміщений до будинку – інтернату психоневрологічного типу, куди ОСОБА_1 було госпіталізовано ще з 14.04.2016 року, тому позивач перебуває там і на даний час. 
       Через наявне у позивача ОСОБА_1 психічне захворювання він не здатний самостійно відстоювати свої права, визнаний інвалідом ІІ групи, тому був позбавлений можливості звернутися вчасно до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 . 
Також у позові представник позивача посилається, що у ОСОБА_1 протягом тривалого часу навіть не було необхідних документів для оформлення спадщини, так як свідоцтва про смерть матері, свідоцтво про його народження у позивача були відсутні.
Наведені обставини, вважає представник позивача, підтверджують наявні поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, тому він просить суд визначити ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю один місяць з дня набрання рішенням законної сили.
       Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 07 червня 2022 року позов ОСОБА_1 до Медведівської сільської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини – задоволено.
       Визнано ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю в один місяць з дня набрання законної сили рішенням суду.
       Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржила рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказується, що скаржник вважає, що судом першої інстанції неповністю з`ясовано обставини, що мають значення для справи, суд керувався недоведеними обставинами, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.
       Таким чином, скаржник посилається, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до винесення невірного рішення у справі, та заподіяно значної шкоди відповідачу ОСОБА_2 .
       В апеляційній скарзі зазначається, що факт того, що на момент відкриття спадщини позивач ОСОБА_1 був визнаний таким, що за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду не є безумовною перешкодою для подання заяви про прийняття спадщини, та не позбавляє позивача ОСОБА_1 можливості брати участь у цивільних правовідносинах, оскільки недієздатним він невизнаний.
       Позивач ОСОБА_1 постійно перебуває у психоневрологічному інтернаті, але даний факт не означає, що позивач не міг звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері.
       Скаржник мотивує апеляційну скаргу тим, що із матеріалів справи не вбачається, що саме заважало позивачу ОСОБА_1 з дня відкриття спадщини протягом шести місяців звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Посилання на факт того, що позивач ОСОБА_1 потребує постійного догляду, не спростовує факту, що позивач ОСОБА_1 здатен звертатись за правовою допомогою та реалізувати свої процесуальні права особисто. 
       Також в апеляційній скарзі вказується, що установа, в якій знаходився позивач, не є медичною установою, а є закладом соціального захисту, тому сам факт знаходження в інтернаті Сивокіня О.І. не означає, що особа не має можливості звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини чи за правовою допомогою до професійного юриста, адвоката.
       В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 07 червня 2022 року у справі № 708/1278/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу ОСОБА_1 у задоволенні позову.
       Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.
       Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права. 
       Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Рішення суду першої інстанції не відповідає вищевказаним вимогам закону.
       Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості та доведеності позовних вимог, прийшовши до висновку, що під час розгляду справи судом були встановлені об`єктивні перешкоди для подання позивачем заяви про прийняття спадщини у визначений законом строк протягом шести місяців після смерті матері. 
        За таких встановлених обставин, районний суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері. 
       Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону, судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції , виходячи з наступного.
       Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
       Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка за життя склала заповіт щодо частини спадкового майна (а. с. 11). 
       Спадкодавець ОСОБА_4 відповідно до умов заповіту, посвідченого 27.09.2013 року секретарем Медведівської сільської ради Чигиринського району Легоняк О.М., зареєстрованого у реєстрі за № 13, заповідала належну їй земельну ділянку, розміром 2,1358 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Медведівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області ОСОБА_2 (а. с. 90). Вказаний заповіт на момент відкриття спадщини не змінено та не скасовано, що підтверджено даними відповідною інформаційною довідкою зі спадкового реєстру від 23.03.2018 (а. с. 81-82).
       Як вбачається із матеріалів справи позивач у справі ОСОБА_1 є сином померлої ОСОБА_4 , на підтвердження чого у матеріалах справи наявна копія свідоцтва про його народження (а. с. 88) та копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00033750461 від 18.11.2021 (а. с. 12). 
Позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи загального захворювання безтерміново, є непрацездатним, що підтверджено даними копії виписки з Акта огляду МСЕК, проведеного 16.03.2007 року (а. с. 10). 
Таким чином, позивач ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , є спадкоємцем першої черги за законом та має право на обов`язкову частку у спадщині за заповітом.
       Після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у визначений чинним законодавством строк відповідач ОСОБА_3 звернувся до Чигиринської державної нотаріальної контори із заявою від 23.03.2018 року, згідно до якої повідомив про бажання прийняти спадщину після смерті його рідної тітки – ОСОБА_4 . 
       Цією заявою ОСОБА_3 повідомив, що крім нього, спадкоємцем за законом є син померлої – ОСОБА_1 (а. с. 78). 
На підтвердження наявності спадкоємця першої черги за законом, який має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_4 матеріали спадкової справи містять копію свідоцтва про народження від 06.08.1965 року, довідку від 29.03.2018 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 , є інвалідом ІІ групи загального захворювання, проживає на повному державному утриманні у Гельмязівському психоневрологічному інтернаті з 15.04.2016 року (а. с. 88), заяву про прийняття спадщини від 22.08.2018 року, подану ОСОБА_2 (а. с. 94), та рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 18.06.2018 (а. с. 96-97).
        Звертаючись в суд з даним позовом, ОСОБА_1 та його представник – адвокат Федина О.В. у позовній заяві вказують, що позивач ОСОБА_1 страждав і страждає на психічне захворювання, на період відкриття спадщини вже був визнаний таким, що за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду та поміщений до будинку-інтернату психоневрологічного типу, куди і був госпіталізований ще з 14.04.2016 року, тобто до дати смерті матері, та перебуває там по теперішній час.
       У позові вказується, що позивач ОСОБА_1 перебував у будинку-інтернаті психоневрологічного типу ще до смерті матері, і пов`язаного з цим відкриття спадщини не міг здійснювати поховання матері та не міг отримати навіть свідоцтво про її смерть.
       В зв`язку з психічним захворюванням позивач ОСОБА_1 не здатний ні самостійно відстоювати свої права у суді, ні самостійно залучити адвоката, посилається його представник у позові та наданих суду поясненнях.
                 Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу згідно частини перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України.
       Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які
ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем
і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
       Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини відповідно статтей 1220, 1222, 1270 ЦК України.
       Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (стаття 1258 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
       Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов?язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
       За змістом статті 1261 ЦК України, при спадкуванні за законом у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
       За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини
з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини відповідно частини третьої статті 1272 ЦК України.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов?язані з об?єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
       Тлумачення ч. 3 ст. 1272 ЦК України дає підстави для висновку, що при вирішенні позовної вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини необхідно встановити, що особа є спадкоємцем за законом чи заповітом.
       Відповідні роз?яснення, викладені в пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».
       Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо:  1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.
       Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
       Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через юридичну необізнаність, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
       Так, ОСОБА_1 звертаючись в суд про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, мотивував це тим, що він перебуває в будинку-інтернаті психоневрологічного типу ще до смерті матері і пов`язаного з цим відкриття спадщини, не міг здійснювати поховання матері, не міг отримати навіть свідоцтво про смерть.
       До нотаріуса із заявою про прийняття спадщини позивач ОСОБА_1 не звертався, тому в матеріалах справи відсутні докази щодо відмови нотаріуса щодо прийняття заяви про прийняття спадщини після смерті матері позивача.
       Судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження факту своєї хвороби позивач ОСОБА_1 надає суду відповідні письмові докази: довідку Гельмязівського психоневрологічного інтернату про те, що ОСОБА_1 перебуває у Гельмязівському психоневрологічному інтернаті на постійному проживанні на повному державному утриманні з 14.04.2016 року, інвалід II групи загального захворювання, медична картка престарілого (інваліда), що оформляється в будинок-інтернат, висновок лікарів, спеціалістів, виписка із Акту огляду МСЕК № 106605.
Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 у 2018 році зверталася в суд з позовом до Медведівської сільської ради, де третіми особами були зазначені ОСОБА_3 , який є відповідачем у даній справі, та ОСОБА_1 . У вказаному позові ОСОБА_2 просила суд про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а. с. 96).
       Згідно рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 18 червня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 був належним чином обізнаний про даний позов, оскільки був в третьою особою у даній справі без самостійних вимог, та приймав участь і одному із судових засідань, тому не міг не знати про оформлення спадщини на земельну ділянку ОСОБА_2 .
       Так, з тексту вище зазначеного рішення вбачається, що представник третьої особи ОСОБА_1 – ОСОБА_5 заперечувала проти визначення позивачу ОСОБА_6 додаткового строку для прийняття спадщини, пояснивши суду, що він з`явився в судове засідання для того, щоб відстоювати право сина померлої ОСОБА_1 на його спадщину, оскільки йому треба буде десь жити і за щось жити. При цьому, він не вірить, що у позивача не було часу для поїздки до нотаріуса.
       Отже, колегія суддів апеляційного суду акцентує увагу, що ОСОБА_1 станом на 18 червня 2018 року був належним чином обізнаний про спадщину, так як був присутній в судовому засіданні в Чигиринському районному суді Черкаської області та безпосередньо мав представника в судовому засіданні, незважаючи на його захворювання.
Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 18 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Медведівської сільської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини – задоволено.
Визначено ОСОБА_2 додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 в два місяці з моменту набрання рішення законної сили.
       Разом з тим, з моменту ухвалення рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 18 червня 2018 року про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з тим же самим позовом (про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини) лише 28.12.2021 року, тобто більше ніж через три з половиною роки. 
       За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи позивача, стосовно того, що у зв`язку із перебуванням позивача в будинку-інтернаті психоневрологічного типу ще до смерті матері, неможливістю здійснювати поховання матері, він не мав документів для подання заяви про прийняття спадщини, тому просить врахувати, як поважну причину пропуску строку на прийняття спадщини.
       Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що наявність у позивача ОСОБА_1 . II групи інвалідності, зазначених позивачем захворювань, не дають підстави для визнання причин пропуску строку поважними та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
        При цьому, важливо відзначити, що у відповідності до матеріалів справи, наданих позивачем доказів в підтвердження позовних вимог не вбачається, що позивач є обмежений чи позбавлений дієздатності, тобто, позивач є дієздатним, оскільки в судовому порядку недієздатним він не був визнаний.
       Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що за встановлених судом обставин справи, наданих позивачем доказів на підтвердження поважності причин пропущення строку на подання заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців після смерті матері, відсутні підстави дійти висновку, враховуючи дату смерті спадкодавця 04 жовтня 2017 року, а звернення з позовом до суду позивачем здійснено лише 28 грудня 2021 року, що протягом такого тривалого періоду часу позивач постійно хворів та не міг подати заяву про прийняття спадщини, навіть за наявності у позивача 2 групи інвалідності.
       Посилання позивача ОСОБА_1 стосовно того, що у зв`язку з психічним захворюванням ОСОБА_1 не здатний самостійно відстоювати свої права у суді, та самостійно залучати адвоката, що на даний час (на момент подання позову) – за зверненням інтернату до бюро правової допомоги ОСОБА_1 призначено адвоката для представництва у суді, спростовуються рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 18 червня 2018 року у відповідності до якого, ОСОБА_1 був третьою особою у справі, приймав участь у судовому засіданні та мав особисто представника, був обізнаний про спадщину, а тому мав можливість звернутися ще в 2018 році в суд з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, чого зроблено не було. 
       Отже, доводи позивача не дають підстав для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом, оскільки важливим є період саме протягом шести місяців після смерті подати заяву про прийняття спадщини, коли всі спадкоємці вирішують приймати спадщину чи відмовитись від неї, тому відповідно подавати заяву про прийняття спадщини протягом визначеного законом строку чи відмову від прийняття спадщини.
       Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
       Отже, посилання позивача ОСОБА_1 та його представника на психічні захворювання, другу групу інвалідності та непрацездатність, не є безпорадним станом, який би перешкоджав позивачу звернутися до уповноважених осіб з питань відкриття спадщини у строки, визначені законом.
       Правова позиція, висловлена Верховним Судом у справі № 362/5972/18 у постанові від 16.12.2020 року, яка є обов`язковою для всіх судів, також вказує, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як необізнаність особи щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що  має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до  місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.
       Таким чином, позивачем ОСОБА_1 на обґрунтування своїх позовних вимог не було подано належних та допустимих доказів у підтвердження позовних вимог, які б давали підстави суду для поважності причин пропуску подання заяви про прийняття спадщини та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки з дати смерті спадкодавця пройшло понад 4 років, а докази на підтвердження поважності причин подання протягом шести місяців заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори також повинні відповідати періоду з часу відкриття спадщини до шести місяців, протягом яких особа має право подати заяву про прийняття спадщини, відкликати заяву чи відмовитись від прийняття спадщини.
       Отже, вищевказані докази не підтверджують поважних причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця, що унеможливили звернення до нотаріуса у визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк.
       Аналізуючи  встановлені фактичні обставини справи,  досліджені судом докази та норми матеріального права, що  регулюють  вказані правовідносини,  колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги підлягають задоволенню.
       Відповідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       У відповідності з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов?язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов?язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Згідно із частинами першою, четвертою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
       Враховуючи вище викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ухвалене за неповного з?ясування обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
       Згідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
       Оскільки, позивач ОСОБА_1 та скаржник ОСОБА_2 у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, то судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід віднести за рахунок держави.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – задовольнити.
       Рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 07 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1  до Медведівської сільської ради,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини – скасувати, прийняти нову постанову.
       Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
       Судові витрати за розгляд апеляційної скарги віднести за рахунок держави.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно – процесуальним законодавством.
       Повний текст постанови складений 26.04 2022 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Т.Л. Фетісова

О.М. Новіков