ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" вересня 2022 р.           Справа№ 911/3707/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Козир Т.П.
суддів:            Кравчука Г.А. 
          Коробенка Г.П. 
 
 при секретарі Вага В.В.
за участю представників сторін:
від позивача: Хазанова А.В. самопредставництво;
від відповідача: Льовіна С.В. самопредставництво;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Димерського комбінату комунальних підприємств
на рішення Господарського суду Київської області від 18.08.2021 (повний текст складено 15.09.2021) 
у справі №911/3707/20 (суддя Сокуренко Л,В.)
за позовом Державної екологічної інспекції Столичного округу 
до Димерського комбінату комунальних підприємств 
про стягнення 1142730,97 грн,  

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року Державна екологічна інспекція Столичного округу (далі - позивач) звернулась у Господарський суд Київської області з позовом до Димерського комбінату комунальних підприємств (далі - відповідач) та, з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просила стягнути 1  140  673,42 грн шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Позовні вимоги мотивовані тим, що проведеною перевіркою було встановлено, що у процесі своєї господарської діяльності відповідач, у період з 01.03.2017 по 01.06.2019, здійснював видобування підземних вод із свердловин з перевищенням дозволеного обсягу (300 кубічних метрів на добу) без спеціального дозволу на користування надрами (підземна вода), забравши за вказаний період 953 541 куб.м. води, що є порушенням ст.ст.19,21, 23 Кодексу України про надра, у зв`язку із чим має відшкодувати збитки у розмірі п`ятикратної ставки рентної плати за спеціальне використання води. 
Відповідач, заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, посилався на те, що він має п`ять свердловин, які є окремими водозаборами, оскільки розміщені в різних місцях, тому він має право без отримання спеціального дозволу на користування надрами видобувати підземні води із кожного водозабору до 300 кубічних метрів на добу і вказаний обсяг ним не перевищувався, оскільки технічні характеристики насосів, встановлених на свердловинах, не спроможні перевищити вказані обсяги. 
Рішенням Господарського суду Київської області від 18 серпня 2021 року позов задоволено.
З Димерського комбінату комунальних підприємств стягнуто на користь  Державної екологічної інспекції Столичного округу 1140673,42грн збитків та 17110,10 грн судового збору. 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Димерський комбінат комунальних підприємств 05.10.2021 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення повністю та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки для отримання спеціального дозволу на користування надрами необхідно, щоб забір води з кожної свердловини перевищував 300 куб.м. на добу, однак  встановлені на свердловинах насоси не спроможні за добу видобути об`єм води понад 300 куб. м на добу, навіть при безперервній роботі, однак судом не надано оцінки наданим  відповідачем доказам та необґрунтовано відхилене клопотання про призначення судової технологічної експертизи і виклик свідка; суд послався на практику Верховного Суду у справі №910/8682/16, яка не є релевантною даній справі, оскільки у ній стягувалась шкода за збір води без дозволу на спеціальне водокористування. 
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її задоволення та просив залишити оскаржуване рішення без змін, оскільки відомостями Журналів обліку водоспоживання (водовідведення) підтверджується, що у період з 01.03.2017 по 01.06.2019 відповідачем фактично забрано/використано з артезіанських свердловин 955 261 куб. м води, тобто, забір води з підземних водозаборів суттєво перевищував 300 куб. м на добу; позивач критично ставиться до тверджень відповідача щодо технічної неспроможності насосів видобувати питну воду понад 300 куб. м на добу, оскільки інформацію про обсяги добутої води взято з журналів водоспоживання, що ведуться відповідачем;  відповідач, отримавши дані з водовимірювальних приладів, повинен був зменшити видобування до 300 куб. м на добу і розпочати процедуру отримання дозволу на користування надрами (підземні води), однак відповідач продовжив видобувати підземні води із кожного з водозаборів з перевищенням вказаних обсягів; практика Верховного Суду у справі №910/8682/16 стосується застосування Методики розрахунку відшкодування збитків.
У письмових поясненнях від 14.06.2022 представник відповідача вказав, що згідно звітів форми 2ТП-водгосп за 2017 рік ним видобуто 178,1 тис.куб.м (в середньому 97,59 куб. м за добу на кожну свердловину); за 2018 рік ним видобуто 116 тис. куб. м (в середньому 63,56 куб.м. за добу на кожну свердловину); за 2019 рік ним видобуто 110,7 тис. куб. м (в середньому 60,66 куб. м за добу на кожну свердловину); за 2020 рік ним видобуто 113,9тис.куб.м (в середньому 62,24 куб. м за добу на кожну свердловину; також вказує, що всі свердловини встановлені на різних земельних ділянках в смт.Димер. До пояснень додані звіти про використання води, витяги з Державного реєстру речових прав на земельні ділянки,  а також пояснення головного інженера стосовно свердловин та пояснення колишнього головного інженера стосовно записів у журналах обліку.  
У письмових поясненнях  від 14.06.2022 представник позивача вказав, що наявне у матеріалах справи пояснення від 12.07.2021 долучене судом першої інстанції помилково і стосується  іншої справи.
Листом від 15.07.2022 відповідач подав копії документів, що стосуються роботи артезіанських свердловин, зокрема, інвентарні картки обліку, паспорти свердловин, фінансову звітність тощо. 
З метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, а також враховуючи предмет дослідження та доказування у цій справі з урахуванням предмету та підстав позову, апеляційний господарський суд вважає за можливе прийняти вказані докази.
Згідно ст. 216 ГПК України у судовому засіданні оголошувалась перерва до 22 вересня 2022 року.
Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі,  та просив її задовольнити.
Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, Димерський комбінат комунальних підприємств, згідно Статуту, є комунальною власністю територіальної громади селища міського типу Димер, сіл Рикунь та Кам`янка і одним із предметів діяльності комбінату є забір, збирання, підготовка, постачання, розподіл та транспортування питної види із свердловин у визначеному законодавством України порядку.
Димерському комбінату комунальних підприємств були видані дозволи на спеціальне водокористування: від 27.02.2015 з терміном дії з 27.02.2015 до 27.02.2018 на п`ять свердловин із загальним забором 738,61 куб.м./добу  та від 04.12.2018 з терміном дії з 04.12.2018 по 04.12.2023 на п`ять свердловин із загальним забором 927,017 куб.м./добу.
24 травня 2019 року начальником Державної екологічної інспекції Столичного округу видано наказ №307-П про проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства Димерського комбінату комунальних підприємств, на підставі якого було видано направлення від 24.05.2019 №3/4/000916 на здійснення планового заходу державного нагляду (контролю).
На підставі вказаних наказу і направлення працівниками Державної екологічної інспекції Столичного округу у період з 28.05.2019 по 10.06.2019 було проведено планову документальну перевірку додержання суб`єктом господарювання - Димерським комбінатом комунальних підприємств вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, за результатами якої складено Акт перевірки.
В Акті перевірки зазначено, що відповідачем отримано Дозволи на спеціальне водокористування від 27.02.2015 з-а №85/4 та від 04.12.2018 за №582/КВ/49-д-18, Згідно журналів обліку водоспоживання (водовідведення) вимірювальними приладами та обладнаннями, що були надані під час перевірки, фактично забрано/використано з артезіанських свердловин 955261куб. м води (953 541 куб. м з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).
Фактичне місце здійснення діяльності (водокористування): артезіанські свердловини №1 та №3 за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н, смт.Димер, вул.Бударіна, район басейну річки Дніпро; артезіанська свердловина №2 за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н, смт Димер, вул. Соборна, район басейну річки Дніпро; артезіанська свердловина №4 за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н, смт Димер, вул. Революції, район басейну річки Дніпро; артезіанська свердловина №5 за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н, смт Димер, вул. Гоголя, район басейну річки Дніпро.
Вказаним актом встановлені порушення природоохоронного законодавства, зокрема: статей 4, 19 Кодексу України про надра     (самовільне користування надрами, а саме, забір води понад 300 куб. м на добу з підземних водних об`єктів без Спеціального дозволу на користування надрами); ст. 6, 44 Водного кодексу України (самовільне водокористування у період з 27.02.2018 по 04.12.2018 (розрив між Дозволом на спеціальне водокористування, виданим Департаментом екології та природних ресурсів Київської ОДА від 27.02.2015 №85/4 з терміном дії до 27.02.2018 та Дозволом на спеціальне водокористування, виданим Державним агентством водних ресурсів України від 04.12.2018 №585/КВ/49д-18 із терміном дії до 04.12.2023.
Акт підписали державні інспектори з охорони навколишнього природного середовища Столичного округу та директор Димерського ККП. Даний акт підписаний з боку відповідача без заперечень і зауважень.
За результатами перевірки було складено припис від 10.06.2019, згідно з яким Димерський ККП було зобов`язано, окрім іншого, отримати спеціальний дозвіл на користування надрами для відбору води з підземних джерел на протязі 3 місяців; не здійснювати водозабір без дозволу на спеціальне водокористування та без спеціального дозволу на користування надрами; не перевищувати ліміти добового та річного водозабору. Зазначений припис підписаний з боку відповідача без заперечень і зауважень, його копія наявна в матеріалах справи.
08 серпня 2019 позивач звернувся до відповідача з претензією №87/2019 про відшкодування збитків у сумі 1 142 730,97 грн, заподіяних державі внаслідок забору води у період з 01.03.2017 до 01.06.2019 в обсягах понад 300 куб. м на добу з підземних водних об`єктів без спеціального дозволу на користування надрами, в загальному обсязі 955 261 куб. м.  До претензії було додано відповідний розрахунок, зроблений згідно Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 20.07.2009 №389.  
Зазначена претензія була залишена відповідачем без відповіді та реагування. 
Відповідач оскаржував дії позивача щодо проведення перевірки в порядку адміністративного судочинства (справа №320/6924/19), з підстав, що його було несвоєчасно повідомлено про проведення перевірки і не вручено акт про результати перевірки, але вказаний позов було залишено без розгляду за заявою відповідача, оскільки він встановив, що про перевірку було повідомлено завчасно.
У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 1 142 730,97 грн шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
В процесі розгляду справи позивачем було складено новий розрахунок, згідно якого обсяг забраної води складає 953 541 куб. м, тому він зменшив розмір позовних вимог і просив стягнути  1 140 673,42 грн.
Заперечуючи проти позову, як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду справи, відповідач посилався на те, що він використовує п`ять артезіанських свердловин, які знаходяться на значній відстані одна від одної та є різними  водозаборами, тому, відповідно до ст.23 Кодексу України про надра, має право без спеціального дозволу видобувати підземні води, оскільки обсяг видобування підземних вод із кожного з водозаборів не перевищує 300 кубічних метрів на добу, але в порушення норм чинного законодавства, позивачем обсяг видобутої води визначено за сукупними даними всіх п`яти свердловин. Також вказував, що журналі обліку водоспоживання однієї із свердловин (№2, водонапірна башта) його працівником внесені відомості, які не відповідають дійсності, оскільки перевищують потужність як самої свердловини, так і встановленого на ній насосу.
На підтвердження вказаних доводів відповідачем надані наступні докази: 
-    копії технічних паспортів на свердловинні насоси;
- копії платіжних доручень, що посвідчують оплату збору за користування надрами;
- копії платіжних доручень, що посвідчують внесення плати зі спецводокористування;
- розрахунок обсягів видобутої води за період 01.03.2017 - 01.06.2019;
- службові записки головного інженера щодо неналежного ведення журналу обліку водоспоживання стосовно артезіанської свердловини №2 (водонапірна башта) попереднім головним інженером та щодо інформації про артезіанські свердловини;
- копії звітів про використання води форми №2ТП-водгосп(річна) за 2017, 2018, 2019 роки;
- копії Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права - права постійного користування земельними ділянками для розміщення артезіанських свердловин;
- копії податкових декларацій з плати за землю;
- копії пояснень головного інженера, який працював з вересня 2009 року по травень 2019 року та вносив дані до журналів обліку водоспоживання;
- копії інвентаризаційних карток обліку основних засобів - артезіанських свердловин;
- копії сторінок паспорту артезіанських свердловин; 
- копії фінансової звітності за 2015 та 2016 роки.
Також відповідачем було заявлено клопотання про виклик свідка та клопотання про призначення судової технологічної експертизи для встановлення потужності обладнання артезіанських свердловин, визначення обсягу видобування води з кожної свердловини, виявлення наявності помилок в роботі приладів обліку видобутої води. Вказані клопотання були відхилені судом першої інстанції.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що припис позивача від 10.06.2019 є чинним та дійсним, розрахунок розміру відшкодування збитків позивачем зроблений вірно, а тому вимоги позивача є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Однак, Північний апеляційний господарський суд не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову з наступних підстав.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Згідно із частиною 1 статті 149, статтею 151 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб`єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб`єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.
Стаття 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачає, що використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.
Відповідно до Водного кодексу України (далі - ВК України) підземні води належать до державного водного фонду України, а згідно з Кодексом України про надра вони є частиною надр (є корисними копалинами загальнодержавного значення відповідно до Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №827 від 12.12.1994).
Стаття 2 ВК України містить посилання на гірничі відносини, які виникають під час користування водними об`єктами та регулюються відповідним законодавством України.
Тобто, прісні підземні води - це природний ресурс із подвійним правовим режимом, а тому, використовуючи підземні води, слід керуватися і водним законодавством, і законодавством про надра.
Відповідно до положень статей 46, 48 ВК України водокористування може бути загальним або спеціальним. Спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється фізичними та юридичними особами для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.
Спеціальне водокористування відповідачем здійснювалось на підставі дозволів (п. 9 ч. 1 ст. 44, ст. 49 ВК України) від 27.02.2015 з терміном дії з 27.02.2015 до 27.02.2018 на п`ять свердловин із загальним забором 738,61 куб.м./добу  та від 04.12.2018 з терміном дії з 04.12.2018 по 04.12.2023 на п`ять свердловин із загальним забором 927,017 куб.м./добу.
Статтями 16, 19, 21 Кодексу України про надра передбачено, що користування надрами, у тому числі видобування підземних прісних вод, здійснюється на підставі спеціального дозволу на користування надрами.
Отже, чинним законодавством передбачено обов`язок отримання господарюючими суб`єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання.
Разом із тим Кодекс України про надра передбачає випадки, за яких господарюючі суб`єкти мають право видобувати підземні води без спеціального дозволу (ст. 21 Кодексу України про надра).
Так, статтею 23 Кодексу України про надра закріплено право землевласників і землекористувачів в межах наданих їм земельних ділянок без спеціальних дозволів видобувати, зокрема, підземні води (крім мінеральних) для всіх потреб, крім виробництва фасованої питної води, за умови, що обсяг видобування підземних вод із кожного з водозаборів не перевищує 300 кубічних метрів на добу.
Таким чином, видобувати підземні води без спеціальних дозволів в обсязі, що не перевищує 300 кубічних метрів на добу, суб`єкти господарювання мають право, в тому числі, для централізованого господарсько-питного водопостачання, що є спеціальним водокористуванням для задоволення питних і господарсько-побутових потреб населення (гл. 11 ВК України).
Як вбачається із матеріалів справи, позивач здійснює централізоване водопостачання для потреб територіальної громади селища міського типу Димер, сіл Рикунь та Кам`янка з п`яти артезіанських свердловин.
Позивач в акті документальної перевірки та розрахунку зменшених позовних вимог вказує, що відповідачем у період з 01.03.2017 по 01.06.2019 (822 дні) фактично забрано/використано з п`яти артезіанських свердловин 953541 куб.м. води, тобто, забір води з підземних водозаборів суттєво перевищував 300 куб.м. на добу (953 541 куб.м. / 822 дні = 1  160,03 куб.м./добу), без отримання спеціального дозволу на користування надрами.
За самовільне використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (спеціального дозволу на користування надрами (підземні води) передбачена відповідальність у вигляді відшкодування шкоди, розмір якої визначається за формулою відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 №389.  
Предметом позову у цій справі є вимога позивача про стягнення з відповідача шкоди, заподіяної державі порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок видобування підземних вод без спеціального дозволу понад встановленого статтею 23 Кодексу України про надра обсягу добового видобування.
Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто, деліктною відповідальністю.
Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Статтями 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та статтями 110, 111 ВК України встановлено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Таким чином, дії (бездіяльність) відповідача, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, шкода та причинно-наслідковий зв`язок між поведінкою за заподіянням шкоди є основним предметом доказування та, відповідно, встановлення у цій справі, оскільки відсутність елементів делікту свідчить про відсутність складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки.
Отже, для правильного вирішення спору у цій справі обов`язковим є дослідження факту дотримання добового обсягу видобування підземних вод із кожного з водозаборів, що, з урахуванням приписів статті 23 Кодексу України про надра, зумовлює відсутність обов`язку в отриманні господарюючим суб`єктом спеціального дозволу на користування надрами.
Аналогічні правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №922/3488/19.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що відповідачем заподіяно шкоду державі внаслідок самовільного користування надрами (підземною водою) із артезіанських свердловин у період із з 01.03.2017 по 01.06.2019 за відсутності відповідного дозволу.
Відповідач, заперечуючи проти наявності підстав для відшкодування шкоди, вказує на додержання ним вимог статті 23 Кодексу України про надра внаслідок користування надрами для видобування підземних вод з дотриманням умови щодо обсягу такого видобування без спеціального дозволу. 
В обґрунтування своєї позиції відповідач вказує на те, що статтею 23 Кодексу України про надра передбачено необхідність такого дозволу у випадку, якщо видобуток з одного водозабору перевищує добовий обсяг 300 метрів кубічних.
При цьому, відповідач зазначає, що наявні у нього артезіанські свердловини є окремими водозаборами, що, в свою чергу, зумовлює необхідність встановлення факту дотримання (перевищення) добового обсягу видобування підземних вод із кожного з водозаборів (свердловин), однак суд першої інстанції, пославшись на чинність виданого позивачем припису, не надав оцінки вказаним доводам відповідача.
Так, відповідно до визначень, наведених у статті 1 ВК України, водозабір - споруда або пристрій для забору води з водного об`єкта.
Згідно Інструкції із застосування Класифікації запасів і ресурсів корисних копалин державного фонду надр до родовищ питних і технічних підземних вод, затвердженого наказом Державної комісії України по запасам корисних копалин при комітеті України з питань геології та використання надр від 04.02.2000 № 23,  водозабір - це споруда або пристрій для забору води з водного об`єкта. Водозабір підземних вод може складатися з одної або групи компактно розміщених водозабірних споруд (свердловин, колодязів, каптажів).
Позивач, визначивши при перевірці п`ять артезіанських свердловин, як один водозабір, не надав доказів того, що вказані свердловини розміщені компактно, обмежившись лише посиланням на те, що перевірка носила документальний характер і досліджувались журнали обліку водоспоживання по кожній із свердловин.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, центральне водопостачання відповідачем здійснюється п`ятьма артезіанськими свердловинами, а саме:
- свердловина №1 (№2000/18-с), смт.Димер, вул.Бударіна, біля ДНЗ "Зернятко", земельна ділянка з кадастровим №3221855300:11:274:6002;
- свердловина №2 (№2003/67), смт.Димер, вул.Соборна, земельна ділянка з кадастровим №3221855300:07:273:6001;
- свердловина №3 (№1554), смт.Димер, вул.Бударіна, територія Димерської загальноосвітньої  школи, кадастровий номер земельній ділянці не присвоєно;
- свердловина №4 (№2662/3), смт. Димер, вул.Революції, район Димерської центральної селищної лікарні, земельна ділянка з кадастровим №3221855300:11:257:6011;
- свердловина №5 (№2000/30-с), смт. Димер, перехрестя вулиць Революції  та Глибочинської, земельна ділянка з кадастровим №3221855300:19:030:6001.
З Дозволу на спецводокористування від 27.02.2015 вбачається, що свердловини мають наступні характеристики: №1 - глибина 138,0 м. і потужність 14,4 куб.м./год (345,6 куб.м./добу); №2 - глибина 140,0 м і потужність 21,0  куб.м./год (504 куб.м./добу); №3 - глибина 48,0 м і потужність 16,0  куб.м./год. (384 куб.м./добу); №4 - глибина 152,0 м і потужність 12,0  куб.м./год (288 куб.м./добу); №5 - глибина 141,0 м і потужність 10,3  куб.м./год. (247,2 куб.м./добу).
Зі змісту журналів обліку водоспоживання, які надавались позивачу для перевірки, вбачається, що у період із з 01.03.2017 по 01.06.2019 (822 доби) по свердловині №1 забрано 59125 куб.м. (в середньому 71,93 куб.м./добу); по свердловині №2 забрано 622312 куб.м. (в середньому 757,07 куб.м./добу); по свердловині №3 забрано 41939 куб.м. (в середньому 51,02 куб.м./добу); по свердловині №4 забрано 134146 куб.м. (в середньому 163,19 куб.м./добу); по свердловині №5 забрано 96019 куб.м. (в середньому 116,81 куб.м./добу).
Таким чином, згідно журналів обліку водоспоживання по  свердловинам №№1, 3, 4, 5 добове споживання не перевищувало 300  куб.м. на добу. Щодо свердловини №2, то відповідач вказує на невірне внесення інформації до журналу його працівником. 
При цьому, зі змісту журналу по свердловині №2 вбачається, що з 01.01.2016 по 01.02.2017  місячні обсяги споживання були в межах 2100 - 2418 куб.м. (70 - 80 куб.м./добу), а з 01.03.2017 по 01.06.2019 місячні обсяги споживання вказані в межах 20183 - 23800 (672,7 - 793,3 куб.м./добу), що суттєво перевищує, як паспортні характеристики  самої свердловини 21,0  куб.м./год (504 куб.м./добу), так і паспортні характеристики встановленого на вказаній свердловині насосу S4F18T з потужністю 12 куб.м. за годину безперервної роботи (288 куб.м./добу). 
Тому апеляційний господарський суд приходить до висновку, що дані, зазначені у журналі обліку по свердловині №2, не можуть підтверджувати фактичні обсяги видобутої води у вказаній свердловині.
Відповідачем також надані  Звіти про використання води форми №2ТП-водгосп(річна), згідно яких (11 рядок таблиці 3) ним у 2017 році видобуто 178,1 тис.куб.м. води (487,95 куб.м. в середньому у добу та 97,59 куб.м.  на кожну із свердловин в середньому у добу);  у 2018 році видобуто 116 тис.куб.м. води (317,81 куб.м. в середньому у добу та 63,56 куб.м.  на кожну із свердловин в середньому у добу); у 2019 році видобуто 110,7 тис.куб.м. води (303,29 куб.м. в середньому у добу та 60,66 куб.м.  на кожну із свердловин в середньому у добу), що не перевищує обсягів, встановлених статтею 23 Кодексу України про надра.
Поясненнями представників сторін у судовому засіданні встановлено, що показники лічильника на свердловинах позивачем не перевірялися і не знімалися, перевірок лічильників зі зняттям показників третіми особами за спірний період не проводилося.
Увесь обсяг видобутої води у спірний період фактично використовувався відповідачем як для задоволення власних господарських потреб, так і для водопостачання населенню, установам, організаціями, юридичним особам і фізичним особам - підприємцям, що підтверджується додатками до вказаних звітів по окремим споживачам.
Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства, апеляційний господарський суд приходить до висновку про відсутність у спірних правовідносинах складу правопорушення, передбаченого статтею 1166 ЦК України та статтями 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища".
Враховуючи приписи статті 23 Кодексу України про надра, апеляційний господарський суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, зокрема, бездозвільного видобування підземних вод, не підтверджені матеріалами справи та дійсними обставинами спору, адже за фактичними обсягами забору підземних вод спірний період з кожного водозабору, відповідач не перевищував встановленого статтею 23 Кодексу України про надра добового ліміту водовидобутку, у зв`язку із чим позов задоволенню не підлягає.
За встановлених обставин Північний апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення Господарського суду Київської області від 18 серпня 2021 року прийняте із  невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального права, а тому, відповідно до положень ст. 277 ГПК України, підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.  Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до положень ст.129 ГПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати останнього на сплату судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Димерського комбінату комунальних підприємств задовольнити.
2. Скасувати рішення Господарського суду Київської області від  18 серпня 2021 року.
3. У позові відмовити.
4. Стягнути з Державної екологічної інспекції Столичного округу (місцезнаходження: 01042, м. Київ, провулок Новопечерський, буд. 3, корпус 2, код ЄДРПОУ 42163667) на користь Димерського комбінату комунальних підприємств (місцезнаходження: 07330, Київська область, Вишгородський район, смт. Димер, вул. Ярослава Мудрого, буд. 18; код ЄДРПОУ 03803567) - 25  665 (двадцять п`ять тисяч шістсот шістдесят п`ять) грн 15 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
5. Видачу наказу доручити Господарському суду Київської області.
6. Справу повернути до Господарського суду Київської області.
7. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          Повний текст постанови складено 20.10.2022.

Головуючий суддя                                                            Т.П. Козир 

Судді                                                                                Г.А. Кравчук

                                                                                Г.П. Коробенко