Справа № 465/6621/21                         Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М. 
Провадження № 22-ц/811/4523/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,
секретаря: Салати Я.І.
з участю: представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , заінтересована особа: Львівська міська рада, про встановлення юридичного факту,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту вселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до квартири АДРЕСА_1 в грудні 2004 року (до дня смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,) та проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в квартирі АДРЕСА_1 з грудня 2004 року по даний час.
В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що в 1990 року він та ОСОБА_1 , перебуваючи у шлюбі, познайомилися із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка на той час проживала в квартирі АДРЕСА_1 разом із старенькою бабцею ОСОБА_6 , 1914 р.н.
Зазначав, що в 2004 році ОСОБА_6 запропонувала оселитись в її квартирі взамін на те, щоб заявники їй допомагали по господарству та доглядали за нею, оскільки вона хворіла, в неї були серцево-судинні захворювання, хвора нога, їй було тяжко пересуватись, і так як вона була одинокою, потребувала сторонньої допомоги та догляду.
Вказував, що з грудня 2004 року до дня смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , заявники проживали разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 та вели з нею спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, спільний бюджет. Після смерті ОСОБА_6 він з дружиною продовжують проживати у вищезгаданій квартирі.
Окремо зазначав, що квартира АДРЕСА_1 , де проживали ОСОБА_6 та її бабця ОСОБА_8 була на той час неприватизована. Будинок АДРЕСА_2 , в якому знаходиться вказана квартира АДРЕСА_2 , перебував у комунальній власності та знаходився на балансі відповідної житлово-експлуатаційної контори (на даний час - ЛКП «Господар»). Ще у 1953 році, а саме бабці ОСОБА_6 - ОСОБА_8 виконкомом Сталінської Райради депутатів трудящих було видано Ордер на квартиру по АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат площею 43,9 кв.м. і кухні, про що свідчить Архівний витяг Державного Архіву Львівської області № Я-7333 від 11 серпня 2017 року з Протоколу № 39 Засідання виконкому Сталінської Райради депутатів трудящих.
На підставі вищевикладеного, просив позов задовольнити.
Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2021 року заяву задоволено.
Встановлено факт вселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до квартири АДРЕСА_1 в грудні 2004 року (до дня смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,) та проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в квартирі АДРЕСА_1 з грудня 2004 року по даний час.
Рішення суду оскаржила ЛМР.
В апеляційній скарзі посилається на те, що в матеріалах справи міститься відповідь Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 02 жовтня 2017 року №33-3365 на звернення громадянки ОСОБА_6 з приводу зміни договору найму квартири АДРЕСА_1 , якою відмовлено у наданні адміністративної послуги.
Вказує, що передача у власність громадян квартир здійснюється на підставі рішень органів приватизації та оформлюється свідоцтвом про право власності на квартиру, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Проте позивач не підтвердив свого права на зазначене майно.
Так згідно ст.58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
Зазначає, що позивачам по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 такий ордер не видавався, тому, на думку скаржника, позивач зайняв вказане приміщення без належних правових підстав, тобто самовільно.        
Крім того вказує, що позивач разом із членами своєї сім`ї отримали квартиру АДРЕСА_3 , в якій зареєстрований, тобто зберігає своє право на проживання в ній.
Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2021 року скасувати. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – ОСОБА_3 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 вселилися до квартири АДРЕСА_1 в грудні 2004 року (до дня смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,) та проживають у вказаній квартирі по даний час.
Вказаний факт підтверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 05 листопада 2020 р., згідно умов якої, останні зазначають про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вселилися до квартири АДРЕСА_1 із згоди ОСОБА_6 у 1998 році та почали фактично вести з нею спільне господарство, ремонтувати вказану квартиру, оплачувати комунальні послуги, забезпечувати продуктами харчування, оплачувати останній лікування та займалися її похованням, і продовжують проживати у вказаній квартирі на даний час та оплачують комунальні послуги.
Згідно наявного у матеріалах справи акту комісії Житлового господарства ФРА ЛМР від 03 квітня 2020 р., припис, наданий ОСОБА_2 , відносно квартири АДРЕСА_1 не виконаний.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 видано свідоцтво про поховання ОСОБА_6 .
Так, ОСОБА_6 , згідно довіреності від 08 серпня 2017 року надала право отримувати пенсію та виплати по соціальній допомозі ОСОБА_2 ..
Крім того, згідно довіреності від 08 серпня 2017 року ОСОБА_6 надала ОСОБА_2 бути її представником щодо приватизації на її ім`я та оформлення права власності на вищевказану квартиру.
В матеріалах справи також наявні квитанції про оплату комунальних послуг за вищевказаною адресою після смерті ОСОБА_6 .
В Постанові Верховного Суду від 30 червня 2020 року в справі № 640/9847/19, в подібних правовідносинах, було зазначено, що згідно частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 591/1590/16-ц.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , оскільки наведені в ній доводи знайшли своє відображення.
Доводи апеляційної скарги щодо того, що заявники ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зайняли вказане приміщення самовільно, без належних правових підстав спростовуються зокрема розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 21 січня 2022 року №14 «Про укладення договору житлового найму квартири АДРЕСА_1 ». Згідно вказаного розпорядження визнано гр.. ОСОБА_2 наймачем квартири АДРЕСА_4 АДРЕСА_5 .
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу Львівської міської ради – залишити без задоволення.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 25 листопада 2022 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколоти Т.І.