УХВАЛА

29 листопада 2022 року 
м. Київ

справа № 380/4681/21
адміністративне провадження № К/990/32207/22 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Данилевич Н.А., перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року у справі №380/4681/21 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В :
18 листопада 2022 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України.
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням лютого 2008 року, як базового місяця індексації, та з 01 березня 2018 року по 11 травня 2019 року відповідно до вимог абзацу 6 статті 4, пункту 5 Порядку №1078;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати і виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням базового місяця лютий 2008 року у розмірі 80343,18 грн, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15 січня 2004 року, з урахуванням раніше виплаченої суми;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати і виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з березня 2018 року по квітень 2019 року відповідно до вимог пункту 5 Порядку №1078 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №1013 від 09 грудня 2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно- правових актів») у розмірі 32197,34 гривень, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15 січня 2004 року, з урахуванням раніше виплачених сум;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати і виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за травень 2019 року відповідно до абзацу 6 статті 4 Порядку №1078 у розмірі 816,07 грн із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15 січня 2004 року, з урахуванням раніше виплаченої суми.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця січня 2014 року.
Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 11 травня 2019 року в сумі 72818 (сімдесят дві тисячі вісімсот вісімнадцять) гривень 32 коп.
Встановлено, що при виплаті ОСОБА_1 індексації в сумі 72818,32 грн утриманні з цієї суми передбачених законодавством податків та зборів відповідачу слід одночасно здійснити компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15 січня 2004 року.
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача судові витрати на проведення експертизи в сумі 980 (дев`ятсот вісімдесят) гривень 64 коп.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року у справі №380/4681/21 та ухвалено нову постанову, якою повністю відмовлено у задоволенні позову.
Відповідно до частини першої  статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої  статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Оскаржуючи рішення суду апеляційної інстанції позивач покликається на пункти 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Щодо посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанцій застосував норму права без урахування висновків Верховного суду, а також відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах:
- Щодо протиправності не нарахування індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року до 01 березня 2018 року та помилковості застосування Постанови Уряду від 09 грудня 2015 року №1013 для визначення базового місяця, викладених у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2021  року у справі №380/1513/20;
- Щодо протиправності не нарахування індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року до 01 березня 2018 року та помилковості застосування Постанови Уряду від 09 грудня 2015 року №1013 для визначення базового місяця, викладених у постанові Верховного Суду від 29 листопада 2021 року у справі №120/313/20-а; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 квітня 2022 року у справі № 420/3593/20 провадження №K/9901/38673/21;
Постанові Верховного Суду y складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 28 червня 2022 року у справі №420/4841/21 адміністративне провадження № К/9901/40832/21 тощо;
- Щодо протиправності не нарахування індексації грошового забезпечення з 01 березня 2018 року та помилковості застосування Постанови Уряду від 09 грудня  2015 року №1013 без урахування абзаців третього, четвертого, шостого пункту 5 Порядку №  1078, викладених у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020  року у справі №816/1728/16.
Щодо посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зазначає, що станом на 15 лютого 2022 року не було судової практики Верховного суду із спірного питання, а саме нарахування і виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям за період з 01 січня 2016 року (у тому числі щодо урахування під час нарахування і виплати індексації абзаців третього, четвертого, шостого пункту 5 Порядку № 1078), яке б не лише скасовувало рішення суду першої чи апеляційної інстанції, але й було остаточним.
Верховний Суд вбачає невизначеність заявника касаційної скарги щодо зазначення підстав касаційного оскарження, оскільки одночасне посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України (неврахування висновків Верховного Суду судом апеляційної інстанції) та на пункт 3 частини четвертої цієї статті (відсутність висновку Верховного Суду), з таким обґрунтуванням суперечать один одному, тобто є взаємовиключним, що зрештою призводить до нерозуміння на підставі чого судом касаційної інстанції має бути відкрито касаційного провадження у цій справі.
Отже, з огляду на це, з урахуванням такого обґрунтування позивача, Суд відхиляє посилання скаржника на пункти 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підстави касаційного оскарження.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.    
Отже, скаржником не викладено передбачені статтею 328 КАС України умови, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року у справі №380/4681/21 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії - повернути особі, яка її подала.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя	                                         Н.А. Данилевич