Номер провадження: 22-ц/813/8475/22 
Справа № 505/3135/20
Головуючий у першій інстанції Івінський О. О.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя - Кострицький В.В. (суддя - доповідач),
судді - Назарова М.В., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Пінькової К.Ю.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
представник позивача - ОСОБА_2 
відповідач - ОСОБА_3 
представник відповідача - ОСОБА_4 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 , на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 13 вересня 2022 року, ухвалене у складі судді Івінського О.О., у приміщенні того ж суду
у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовної заяви
Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Осокін С.Ю., 13 листопада 2020 року звернувся до Котовського міськрайонного суду Одеської області із цим позовом та просила стягувати з відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання його сина студента, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання, починаючи стягнення з дати подання позову до суду, до закінчення навчання чи до досягнення ним 23-х років - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.
Підставою тому зазначала те, що з 2002 року позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають два сина, які проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. На даний час, син ОСОБА_5 є повнолітнім та навчається на 2 курсі Військового інституту телекомунікації та інформатизації. Позивачка не має можливості в повній мірі утримувати сина курсанта, а матеріальне забезпечення закладу є недостатнім. Матеріальні можливості позивачки обмежені і коштів не вистачає, тим більше, що на її утриманні є ще малолітній син. Відповідач ОСОБА_3 є батьком повнолітньої дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження сина та не хоче виконувати свій батьківський обов`язок, передбачений ст. 199 Сімейного кодексу України, про утримання батьками дітей, що продовжують навчання, тому вона вимушена звернутись до суду з даною позовною заявою.
Короткий зміст рішення суду
Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 13 вересня 2022 року року позовні вимоги  ОСОБА_1 задоволено. Ухвалено: Стягувати з  ОСОБА_3 , на користь  ОСОБА_1 , на утримання сина студента,  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання, починаючи стягнення з 13 листопада 2020 року, до закінчення навчання чи до досягнення ним 23-х років - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.
Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , потребує матеріальної допомоги, яка на думку суду має бути у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання, починаючи стягнення з дня подання позову до суду і до закінчення навчання чи до досягнення ним 23 років - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. 
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу. В поданій апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення, прийняти нове, яким встановити розмір аліментів на навчання повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у сумі 1500 гривень.
В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що  вважав, що що справа розглянута без участі скаржника та його представника - адвоката Колосович В.В. Хоча він завчасно надіслав до суду заяву про моє бажання взяти участь у розгляді справи, скористатись правовою допомогою, надати додаткові докази. Зазначав, що його представник - адвокат Колосович В.В. взагалі не був повідомлений належним чином по дату та час розгляду справи, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є окремою підставою для скасування судового рішення. Також суд приймаючи оскаржуване рішення не дотримався норм матеріального права не врахував при визначенні розміру аліментів такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсій, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. Ne146 "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". Виходячи з практики Верховного Суду вважав, що обов?язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов?язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв?язку з цим у матеріальній допомозі: наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд повинен враховувати такі обставини: стан здоров я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення. Зокрема суд не врахував що син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з його колишньою дружиною не проживають. Тобто піклуватись про навчання сина зобов?язані як відповідач, так і позивач. Скаржник вважав, що будучи повнолітнім його син самостійно може звернутись з відповідним позовом. Враховуючи, що його син проживає самостійно, колишня дружина ОСОБА_1 не є належним позивачем по справі. Суд не встановив які саме кошти необхідні для навчання сина ОСОБА_5 , не врахував надання мною допомоги сину у добровільному порядку. Не з?ясував думку сину з приводу заявленого позову колишньою дружиною. Крім того, приймаючи рішення про стягнення аліментів на навчання повнолітнього сина, суд не врахував наявність на моєму утримані батьків пенсійного віку та неповнолітньої дитини (наразі проживаю у цивільному шлюбі). Тобто суд приймаючи оскаржуване рішення не з?ясував чи маю я можливість надавати таку допомогу, тобто не дотримався вимог ст..ст. 198, 199, 200 СК України. За таких обставин рішення суду скаржник ввадав прийнятим без з?ясування всіх обставин, що мають істотне значення, а тому підлягає скасуванню.
Явка сторін в судовє засідання
Сторони завчасно належним чином повідомлені про час та місце судового засідання. 
Перший розгляд апеляційної скарги був призначений ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.11.2022 року на 06.12.2022 року. 05 грудня 2022 року на електронну поштову адресу суду надійшла заява від ОСОБА_3 про відкладення судового засідання з розгляду вказаної апеляційної скарги на іншу дату. Судом зазначену заяву ОСОБА_3 прийнято та відкладено судове засідання на 20 грудня 2022 о 09:15 год..
20 грудня 2022 року о 07:52 год на електронну поштову адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_3 надійшла заява про проведення судового засідання, яке призначено на 20 грудня 2022 року о 09 год 15 хвл. в режимі відеоконференції через Котовський міськрайонний суд Одеської області. Клопотання було відхилено так як було подано з пропуском строку , копія заяви іншій стороні не надсилалась. Клопотання свідчить про обізнаність відповідача про час та місце судового розгляду і його бажання слухати справу без участі представника.
Процесуальна поведінка відповідача в суді першої інстанції (а.с.46,51) та дії апелянта (91,99) свідчать про зловживання процесуальними правами та свідоме затягування розгляду справи, провадження у якій відкрито у жовтні 2022 року. Жодних нових доказів апелянтом до скарги не надано, клопотань не заявлено (а.с.71) , що на думку колегії суддів виходячи з меж апеляційного перегляду , не обов`язковості участі в суді апеляційної інстанції, принципу доступності правосуддя та принципу добросовісності (venire contra factum proprium)не заважає судовій колегії розглянути справу без участі апелянта на підставі наявних матеріалів справи та апеляційної скарги.
Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції «Про права дитини», частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.
Згідно довідки Військового інституту телекомунікації та інформатизації від 02 листопада 2020 № 1/53/17/1034, ОСОБА_5 є курсантом 2-го курсу Військового інституту телекомунікації та інформатизації з 24 липня 2019 року.
ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердив, що батько не допомагає йому матеріально належним чином, за останні шість місяців скинув йому на банківську картку лише 600,00 грн.
Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток.
Згідно ч. 1 ст. 199 СК України батьки зобов`язані утримувати повнолітню дитину, якщо вона продовжує навчання, але не більше ніж досягнення нею 23-х річного віку за умови, що вони можуть надавати таку допомогу.
Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
З огляду на встановлені обставини справи, суд першої інстанції пришов вірного висновку, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , потребує матеріальної допомоги, яка на думку суду має бути у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання, починаючи стягнення з дня подання позову до суду і до закінчення навчання чи до досягнення ним 23 років - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.
При цьому судова колегія погоджується з судом першої інстанціїї щодо того, що рішення у даній справі не повинно спричинити погіршення матеріального забезпечення відповідача.
Виходячи з аналізу практики висловленої Верховним Судом, ЄСПЛ судова колегія приходить висновку про відмову у задоволенні вимог апеляційної скарги, а постановлене рішення залишити без змін.
Доводи скаржника стосовно того, що він перебуває в цивільному шлюбі і виховує іншу дитину та має батьків похилого віку на утриманні не обгрунтовані належними та допустимими доказами, а тому не знайшли свого підтвердження. 
Доводи скаржника, щодо того, що він не був повідомлений належним чином та його представник є необґрунтованими, скаржнику було відомо про час і дату судового засідання , про, що свідчить його звернення з відповідною заявою (а.с. 51). Суд добросовісно та належно повідомляв відповідача про судові розгляди на всіх стадіях судового процесу. Так як це не було першим судовим засіданням у скаржника була можливість раніше звернутися із клопотаннями, заявами (щодо витребування доказів, допиту свідків та інше). Крім того, апелянт не просив суд витребувати докази в суді апеляційної інстанції, а тому його участь або не участь у судовому розгляді виходячи з меж апеляційного перегляду не могли вплинути на прийнятє рішення. 
Доводи скаржника стосовно того, що його колишня дружина не є належним позивачем у справі є необґрунтованим, так як дитина до набуття повноліття проживала з матір`ю, ОСОБА_1 і надалі піклується про його матеріальний стан. Також в суді першої інстанціх ОСОБА_5 зазначав, що його батько не оказує йому стабільну матеріальну допомогу.
Отже, доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. 
Здебільш доводи апеляції є непогодженням з прийнятим законним рішенням суду , но не є критикою рішення в розумінні завдань апеляційного перегляду.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, однак зазначає , що апелянт - відповідач в подальшому в будь який час не позбавлений права просити суд про зменьшення розміру аліментів при наявності належних та допустимих доказів зміни матеріального стану або ускладнення інших життєвих обставин які призводять до неможливості надання допомоги повнолітній дитині .
Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 13 вересня 2022 року залишити без змін
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 20 грудня 2022 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко