ПОСТАНОВА 
Іменем України

14 листопада 2022 року                                                         м. Кропивницький

справа № 399/474/21
провадження № 22-ц/4809/1045/22 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
       Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія»,
розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу  за апеляційними скаргами Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія»на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 27 липня 2022 року та додаткове рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 25 серпня 2022 року у складі судді Лях М. М. і
В С Т А Н О В И В :

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (далі – ПрАТ «УТСК») та просив стягнути на свою користь 73 747,15 грн - страхового відшкодування, пов`язаконого з лікуванням; 9 131 грн – страхового відшкодування, пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності; 37 557 грн – страхового відшкодування, пов`язаного зі стійкою втратою непрацездатності; 8 242,89 грн – моральної шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що 09.10.2019 у м. Кременчук Полтавської області відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі – ДТП), в результаті якої автомобіль “MERCEDES-BENZ ACTROS” д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, а йому була заподіяна шкода, пов`язана з понесеними витратами на лікування, шкода пов`язана з тимчасовою втратою працездатності, шкода пов`язана зі стійкою втратою працездатності та моральна шкода.
30.06.2020 заступником начальника слідчого відділення ВП №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції Новосельцем Є.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12019170110001876 у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення.
В зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля “MERCEDES- BENZ ACTROS” д.н.з. НОМЕР_1 на момент настання ДТП була застрахована в ПрАТ «УТСК» згідно полісу № АМ4133965, то останнє, зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, щодо компенсації за спричинену йому шкоду. 
03.02.2020 представником позивача було надіслано на поштову адресу ПрАТ «УТСК» повідомлення про ДТП та заяву на виплату страхового відшкодування, в якій просив стягнути: 101 130,05 грн - страхове відшкодування понесених витрат на лікування; 15 996,50 грн - страхове відшкодування, пов`язане зі стійкою втратою працездатності; 75 114 грн - страхове відшкодування, пов`язане з тимчасовою втратою працездатності; 9 612,03 грн - страхове відшкодування, пов`язане із моральною шкодою.
Проте, відповідач здійснив виплату страхового відшкодування в загальному розмірі 73 174,54 грн, що складається з: витрат на лікування - 27 382,90 грн; моральної шкоди – 1 369,14 грн; шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності – 37 557 грн; шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності - 6 865, 50 грн.
ОСОБА_1 , вважав, що відповідач безпідставно та незаконно недоплатив страхове відшкодування у розмірі 128 678, 04 грн, чим порушив його законні права та інтереси, а тому звернувся до суду з позовом.
06.09.2021 представник ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» звернувся до Онуфріївського районного суду Кіровоградської області із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно сплаченого страхового відшкодування, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 виплачене страхове відшкодування в повному обсязі в розмірі 73174, 54 грн та судовий збір за подання зустрічного позову.
Зустрічний позов мотивований тим, що позивач у справі ОСОБА_1 повністю винуватий у настанні ДТП, що випливає з кримінального провадження №12019170110001876. Згідно висновків постанови про закриття кримінального провадження № 12019170110001876, встановлено, що ДТП сталася з вини пішохода ОСОБА_1 , внаслідок порушення ним ПДР України, технічна можливість уникнути наїзд на пішохода документально не залежала від односторонніх дій водія ОСОБА_2 та в його діях відсутні будь-які порушення ПДР, а пішохід ОСОБА_1 в даній ДТП отримав тілесні ушкодження з власної необережності, було зроблено висновок, що дана ДТП та її наслідки знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з протиправними діями ОСОБА_1 та мають ознаки непрямого умислу даної особи.
Вказано на очевидність та беззаперечність факту, що у водія ОСОБА_2 , була відсутня технічна можливість уникнути ДТП, що є непереборною силою, що згідно норм ч. 5 ст. 1187 ЦКУ звільняє від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки та ПрАТ «УТСК».
Таким чином, ПрАТ «УТСК» помилково та безпідставно сплатило страхове відшкодування, що стало підставою для подання зустрічного позову про його стягнення.
Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 27 липня 2022 року задоволено частково позовні вимоги.
Стягнуто з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 шкоду пов`язану з лікуванням в сумі 27382, 90 грн, шкоду пов`язану з тимчасовою втратою працездатності в сумі 9131 грн, шкоду пов`язану зі стійкою втратою працездатності в сумі 37557 грн та моральну шкоду заподіяну потерпілому в сумі 5924, 86 грн, а всього 79995, 76 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_1 повністю винуватий у настанні ДТП, що випливає з кримінального провадження №12019170110001876, а частина страхового відшкодування була виплачена йому внаслідок доброї волі, що є правом страховика, витрати були відшкодовані в розмірі 1/2 частини від підтверджених документально, в даному конкретному випадку цивільно-правова відповідальність за завдану шкоду власника джерела підвищеної небезпеки, а саме, водія автомобіля, не виникла, у зв`язку не тільки з наявністю непрямого умислу/умислу з боку пішохода ОСОБА_1 , який порушив правила дорожнього руху та отримав тілесні ушкодження з власної необережності, і за наявністю ознак непереборної сили, не знайшли свого підтвердження належними, достовірними та допустимими доказами.
Крім того, відповідачем не доведено тих обставин, що потерпілий, який отримав тілесні ушкодження внаслідок ДТП, передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП.
Неможливо визнати, що потерпілий, який отримав тілесні ушкодження внаслідок наїзду на нього забезпеченого транспортного засобу, навіть за наявності його вини у порушенні Правил дорожнього руху України, але за відсутності у нього умислу на заподіяння шкоди, діяв у взаємозв`язку разом з водієм цього джерела підвищеної небезпеки. Також відповідач не довів, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили.
В задоволенні зустрічного позову ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно сплаченого страхового відшкодування відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що обставини на які посилається ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» як на підставу своїх вимог про стягнення безпідставно сплаченого страхового відшкодування є недоведеними.
Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що доводи представника ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про те, що ОСОБА_1 повністю винуватий у настанні ДТП, що випливає з кримінальног провадження, який порушив правила дорожнього руху та отримав тілесні ушкодження з власної необережності не хнайшли свого підтвердження належними, достовірними та допустимими доказами. 
Додатковим рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 25 серпня 2022 року, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 164 грн та на користь держави 799,96 грн судового збору.
Додаткове рішення суду мотивоване тим, що при ухваленні по справі рішення суду від 25 серпня 2022 року судом не було вирішено питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу.
Суд першої інстанції виходив з принципу розумності, враховуючи, що позов задоволено частково, відповідно до вимог п. 3 ч. 1ст. 141 ЦПК України, з відповідача приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь позивача підлягає стягненню понесені витрати на надання правничої допомоги пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 16164 грн (79995, 76х26000:128678, 04=16164).
В апеляційних скаргах представник ПрАТ «УТСК» просить скасувати рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 27 липня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «УТСК» та задовольнити зустрічний позов, а також скасувати додаткове рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 27 липня 2022 року від 25.08.2022 року. 
Апеляційні скарги мотивовані тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що полягає у незастосуванні закону, який підлягав застосуванню, неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції.
Зокрема, ДТП сталося внаслідок надзвичайних та невідворотних подій, які у своїй сукупності є непереборною силою, а такої наявності ознак непрямого умислу/умислу пішохода ОСОБА_1 , що виключає відповідальність страховика ПрАТ «УТСК» та власника джерела підвищеної небезпеки ОСОБА_2 за наслідками ДТП. 
Оскаржуючи додаткове рішення, відповідач зазначає, що судом першої інстанції не надано жодної мотивованої оцінки аргументам апелянта щодо зменшення судових витрат на праничу допомогу. 
Апелянт вважає пропорційною сумою судових витрат 10000 грн, які є співмірними із складністю справи та витраченим адвокатом часу.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки ціна позову становить 128 678 грн 04 коп, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2022 становить 248 100 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 09.10.2019 у м. Кременчук Полтавської області відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобіль MERCEDES-BENZ ACTROS д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження і йому була заподіяна шкода пов`язана з понесеними витратами на лікування, шкода пов`язана з тимчасовою втратою працездатності, шкода пов`язана зі стійкою втратою працездатності та моральна шкода.
10.10.2019 за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019170110001876.
Згідно висновку експерта № 398 від 22 червня 2020 року Полтавського НДЕКЦ в умовах заданої пригоди технічна можливість уникнути наїзд на пішохода ОСОБА_1 не залежала від односторонніх дій водія автомобіля MERCEDES-BENZ ACTROS д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , в заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля MERCEDES-BENZ ACTROS д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 будь-яких невідповідностей з вимогами Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням обставин даної пригоди, не вбачається.
30 червня 2020 року заступником начальника слідчого відділення ВП №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції Новосельцем Є.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження №12019170110001876 у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення.
Станом на дату дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 , пов`язана з експлуатацією автомобіля MERCEDES-BENZ ACTROS д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована у приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4133965 від 10.02.2019, яким забезпечено транспортний засіб Mercedes-Bens Actros 2545 д.н.з. НОМЕР_2 , 2014 року випуску. Строк дії договору встановлено до 09.02.2020 включно. За даним договором передбачено страхову суму на одного потерпілого: за шкоду, завдану життю і здоров`ю в розмірі 200000 грн., за шкоду, завдану майну - 100000 грн. Розмір франшизи становить 1000 грн.
Згідно виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого № 5866 ОСОБА_1 перебував на лікуванні в гнійно-септичному хірургічному відділенні КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» з 09.10.2019 до 24.11.2019. 
Для подальшого лікування пацієнт переведений до опікового відділення, де перебував з 25.11.2019 до 13.01.2020, відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 4321. 
В подальшому, в період з 15.01.2020 до 31.01.2020 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у травматичному відділенні, що підтверджується відповідною випискою № 398.
Згідно довідок про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_1 пройшов повний курс стаціонарного лікування в період часу з 09.10.2019 по 24.11.2019, з 25.11.2019 по 25.01.2020 та з 15.01.2020 по 31.01.2020.
У відповідності до довідки, виданої до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 177101 ОСОБА_1 при первинному огляді встановлена друга група інвалідності за загальним захворюванням з 24.03.2020. Протипоказані фізичні навантаження, тривала ходьба. Дата чергового огляду 26.05.2021.
03 лютого 2020 року на адресу ПрАТ «УТСК» представником ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_3 направлене повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулася 09.10.2019 в м. Кременчук Полтавської області, за участі автомобіля MERCEDES-BENZ ACTROS д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження.
03 лютого 2020 року на адресу ПрАТ «УТСК» представником позивача ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_3 направлена заява про виплату страхового відшкодування, що складається з відшкодування, пов`язаного із тимчасовою втратою працездатності 13731, 00 грн. та відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою у розмірі 4046, 20 грн. 
18.03.2020, 03.09.2020 та 10.04.2020 представником ОСОБА_1 на адресу ПрАТ «УТСК» були направлені медичні документи на виплату страхового відшкодування.
У відповідь на адвокатський запит ОСОБА_3 ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» 05.02.2021 за вих. № 82 повідомила про прийняте рішення про виплату суми страхового відшкодування в наступному розмірі: витрати на лікування 27382, 90 грн., моральна шкода 1369, 14 грн., шкода, пов`язана зі стійкою втратою працездатності 37557, 00 грн., витрати, пов`язані з тимчасовою втратою працездатності 6865, 50 грн.
Згідно висновку експерта № 504 від 26.05.2020, виконаного на підставі постанови слідчого ВР ЗСуСТ СУ ГУ Національної поліції в Полтавській області Гузь Ю.П., проведено судово-медичну експертизу за матеріалами кримінального провадження, з урахуванням наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_1 , відомих обставин події та відповідаючи на поставлені питання, експерт прийшов до наступних висновків. Згідно даним, викладеним в медичній документації, у гр. ОСОБА_1 , в зв`язку з подією 09.10.2019, мали місце наступні тілесні ушкодження: травма лівого стегна у вигляді: відкритого багато-уламкового перелому діафіза стегнової кістки, синця та рваної рани в ділянці стегна. Травма лівого стегна в своєму перебігу ускладнилась розвитком флегмони стегна; закрита тупа травма тазу у вигляді: розриву лобкового зчленування; рвано-забійні рани в паховій ділянці та в проекції лівого колінного суглобу; синець в ділянці правого стегна.
Всі вищевказані тілесні ушкодження в своїй сукупності призвели до розвитку травматичного шоку ІІІ ст. Всі вищевказані тілесні ушкодження, враховуючи їх характер, ймовірніше за все утворились одномоментно, незадовго до госпіталізації в лікувальний заклад, в умовах транспортної травми 09.10.2019, від травматичної дії предмета з властивістю тупого твердого, індивідуальні властивості якого в місцях ушкоджень не відобразились, за механізмом удару, стиснення чи їх комбінованої дії, не виключно, що при переїзді. Вищевказані тілесні ушкодження згідно з пунктом (2.1.1. «а», 2.1.2, 2.1.3 «м», «н», «о») «Правил судово-медичного визнання ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя.
Також судом першої інстанції встановлено, що відповідач на момент розгляду цивільної справи виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 здійснив частково.
Спірні правовідносини урегульовані нормами Цивільного кодексу України та Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Частинами першою-третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.
Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
У пункті 1.3 ст. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що потерпілі -юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.
Згідно із ст. 6 цього Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 цього Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, а відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц вказала, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.
Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.
Отже, та обставина, що відносно водія закрито кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, не звільняє від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки.
Такі правові висновки містяться у Постанові Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 345/3335/17, Постанові Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 445/370/19, Постанові Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 195/646/19, Постанові Верховного Суду від 20.05.2021 у справі № 501/2015/16-ц.
В п. 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування.
Пунктами 36.1 і 36.2 ст. 36 Закону передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Згідно з абз. 5 п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.
Відповідно п. 24.1. ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обгрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.
Відповідно до ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.
Згідно ст. 26.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - мінімальний розмір страховок відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.
Згідно ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - страховиком (у випадкам передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Матеріалами справи підтверджується, що 09.10.2019 у м. Кременчук Полтавської області відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобіль MERCEDES-BENZ ACTROS д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження. Так, йому була заподіяна шкода, пов`язана з понесеними витратами на лікування, шкода пов`язана з тимчасовою втратою працездатності, шкода пов`язана зі стійкою втратою працездатності та моральна шкода.
10.10.2019 за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019170110001876 (а.с.35).
Згідно висновку експерта № 398 від 22 червня 2020 року Полтавського НДЕКЦ в умовах заданої пригоди технічна можливість уникнути наїзд на пішохода ОСОБА_1 не залежала від односторонніх дій водія автомобіля MERCEDES-BENZ ACTROS д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , в заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля MERCEDES-BENZ ACTROS д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_2 будь-яких невідповідностей з вимогами Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням обставин даної пригоди, не вбачається (а.с. 105-107).
30 червня 2020 року заступником начальника слідчого відділення ВП №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції Новосельцем Є.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження №12019170110001876 у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення (т. 3 а.с. 116).
Станом на дату дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 , пов`язана з експлуатацією автомобіля MERCEDES-BENZ ACTROS д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована у приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4133965 від 10.02.2019, яким забезпечено транспортний засіб Mercedes-Bens Actros 2545 д.н.з. НОМЕР_2 , 2014 року випуску. Строк дії договору встановлено до 09.02.2020 включно. За даним договором передбачено страхову суму на одного потерпілого: за шкоду, завдану життю і здоров`ю в розмірі 200000 грн., за шкоду, завдану майну - 100000 грн. Розмір франшизи становить 1000 грн (т. 3 а.с. 166).
Згідно виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого № 5866 ОСОБА_1 перебував на лікуванні в гнійно-септичному хірургічному відділенні КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» з 09.10.2019 до 24.11.2019.
Для подальшого лікування пацієнт переведений до опікового відділення (т. 1 а.с. 12), де перебував з 25.11.2019 до 13.01.2020, відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 4321(т. 1 а.с. 13). В подальшому, в період з 15.01.2020 до 31.01.2020 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у травматичному відділенні, що підтверджується відповідною випискою № 398 (т. 1 а.с. 14).
Згідно довідок про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_1 пройшов повний курс стаціонарного лікування в період часу з 09.10.2019 по 24.11.2019, з 25.11.2019 по 25.01.2020 та з 15.01.2020 по 31.01.2020 (т. 1 а.с. 80-82).
У відповідності до довідки, виданої до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 177101 ОСОБА_1 при первинному огляді встановлена друга група інвалідності за загальним захворюванням з 24.03.2020. Протипоказані фізичні навантаження, тривала ходьба. Дата чергового огляду 26.05.2021 (т. 1 а.с. 83).
03 лютого 2020 року на адресу ПрАТ «УТСК» представником ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_3 направлене повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулася 09.10.2019 в м. Кременчук Полтавської області, за участі автомобіля MERCEDES-BENZ ACTROS д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження (т. 1 а.с. 86).
03 лютого 2020 року на адресу ПрАТ «УТСК» представником позивача ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_3 направлена заява про виплату страхового відшкодування, що складається з відшкодування, пов`язаного із тимчасовою втратою працездатності 13731, 00 грн. та відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою у розмірі 4046, 20 грн. (т. 1 а.с. 90).
18.03.2020, 03.09.2020 та 10.04.2020 представником ОСОБА_1 на адресу ПрАТ «УТСК» були направлені медичні документи на виплату страхового відшкодування (т. 1 а.с. 94-97).
У відповідь на адвокатський запит ОСОБА_3 ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» 05.02.2021 за вих. № 82 повідомила про прийняте рішення про виплату суми страхового відшкодування в наступному розмірі: витрати на лікування 27382, 90 грн., моральна шкода 1369, 14 грн., шкода, пов`язана зі стійкою втратою працездатності 37557, 00 грн., витрати, пов`язані з тимчасовою втратою працездатності 6865, 50 грн.(т. 1 а.с. 98).
Згідно висновку експерта № 504 від 26.05.2020, виконаного на підставі постанови слідчого ВР ЗСуСТ СУ ГУ Національної поліції в Полтавській області Гузь Ю.П., проведено судово-медичну експертизу за матеріалами кримінального провадження, з урахуванням наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_1 , відомих обставин події та відповідаючи на поставлені питання, експерт прийшов до наступних висновків.
Згідно даним, викладеним в медичній документації, у гр. ОСОБА_1 , в зв`язку з подією 09.10.2019, мали місце тілесні ушкодження які в своїй сукупності призвели до розвитку травматичного шоку ІІІ ст. 
Всі тілесні ушкодження, враховуючи їх характер, ймовірніше за все утворились одномоментно, незадовго до госпіталізації в лікувальний заклад, в умовах транспортної травми 09.10.2019, від травматичної дії предмета з властивістю тупого твердого, індивідуальні властивості якого в місцях ушкоджень не відобразились, за механізмом удару, стиснення чи їх комбінованої дії, не виключно, що при переїзді. 
Вищевказані тілесні ушкодження згідно з пунктом (2.1.1. «а», 2.1.2, 2.1.3 «м», «н», «о») «Правил судово-медичного визнання ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя (т. 3 а.с. 91-98).
Встановлено, що ОСОБА_1 внаслідок отриманих травм в ДТП від 09.10.2019 року, знаходився на стаціонарному лікуванні з 09.10.2019 року по 31.01.2020 року в КНП Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» та в Кременчуцькій ЦРЛ.
Для підтвердження витрат на лікування, за період з дати ДТП 09.10.2019 року по 31.01.2020 року включно, позивач надав фіскальні чеки (278 шт.); квитанції (5 шт.); чеки (49 шт.), рахунки-фактури (2 шт.) на загальну суму 101 130,05 гривень (т. 1 а.с. 39-79).
Представником відповідача надана суду першої інстанції належним чином завірена копія порівняльної таблиці на загальну суму фіскальних чеків у розмірі 66845, 32 грн. та 33669, 32 грн, згідно якої підтверджено витрати на лікування та виписними епікризами на суму 54765, 80 гривень (т. 1 а.с. 156-165, 166-167).
Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №177101 від 26.05.2021 року, позивачу 26.05.2020 року встановлено II групу інвалідності.
Таким чином з аналізу встановлених судом обставин та наданих сторонами доказів вбачається, що та обставина, що відносно водія закрито кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, не звільняється від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки. Крім того, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. 
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, задовольняючи частково позовні вимоги, оскільки відповідачем не доведено тих обставин, що потерпілий, який отримав тілесні ушкодження внаслідок ДТП, передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП. У цій справі неможливо визнати, що потерпілий, який отримав тілесні ушкодження внаслідок наїзду на нього забезпеченого транспортного засобу, навіть за наявності його вини у порушенні Правил дорожнього руху України, але за відсутності у нього умислу на заподіяння шкоди, діяв у взаємозв`язку разом з водієм цього джерела підвищеної небезпеки. Також відповідач не довів, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили. 
Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про те, що позивач повністю винуватий у настанні ДТП, що випливає з кримінального провадження №12019170110001876, а також, що ДТП сталася внаслідок надзвичайних та невідворотних подій, які у своїй сукупності є непереборною силою, що виключає відповідальність страховика та власника джерела підвищеної небезпеки за наслідками ДТП, оскільки головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. 
Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, а з матеріалів справи не вбачається наявність непереборної сили або наявності прямого умислу позивача щодо настання ДТП.
Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина першастатті 12 ЦПК України).
Загалом принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов по суті правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог і відсутність підстав зля задоволення зустрічного позову.
Також є правельні висновки суду першої інстанції, викладені в додатковому рішенні Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 25 серпня 2022 року про наявність підстав для часткового задоволення вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, визначених законом, держава забезпечує надання професійної правничої допомоги безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Для надання професійної правничої допомоги діє адвокатура. Забезпечення права на захист від кримінального обвинувачення та представництво в суді здійснюються адвокатом,  за винятком випадків, установлених законом. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом (стаття 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року).
Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність -  це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги містяться в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно  з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку,  що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на коритсть якої ухвалене судове рішення. 
Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Згідно з ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказі, проведення огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. 
Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. 
Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно   з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно п. 1 п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує; чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. 
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 08.04.2021 року по справі № 922/2321/20, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
У постанові по справі № 755/9215/15-ц Великою Палатою Верховного Суду, зроблено висновок, згідно якого ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Матеріалами справи підтверджується, що рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 27 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування шкоди задоволено частково.
Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 шкоду пов`язану з лікуванням в сумі 27382, 90 гривень, шкоду пов`язану з тимчасовою втратою працездатності в сумі 9131 грн, шкоду пов`язану зі стійкою втратою працездатності в сумі 37557 грн та моральну шкоду заподіяну потерпілому в сумі 5924, 86 грн, а всього 79995, 76 грн. В решті позовних вимог відмовлено.
В задоволенні зустрічного позову приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно сплаченого страхового відшкодування відмовлено (а.с. 170-183). 
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, ОСОБА_1 надано суду першої інстанції, ордер на надання правничої (правової) допомоги адвокатом Ієговською А.О. (т. 1 а.с. 103), договір про надання професійної правничої допомоги від 26.01.2021, згідно частини 3 якого вартість наданих адвокатським об`єднанням «Автопоміч» послуг на виконання цього договору передбачено в додатках (т.1 а.с.100).
Пунктом 1.1 додатку до договору на надання професійної правничої допомоги від 26.01.2021 передбачено перелік робіт (послуг), наданих адвокатським об`єднанням. Згідно з п. 2 вартість правничої допомоги адвокатського об`єднання визначається шляхом множення кількості затрачених годин на вартість однієї нормо-години роботи, яка становить 2000 грн. (т. 1 а.с. 101).
Розмір понесених у зв`язку з розглядом справи судових витрат становить 26000 грн. згідно наданого суду детального опису робіт (наданих послуг) від 28.07.2022 до договору про надання професійної правничої допомоги від 26.01.2021, згідно з яким адвокатом адвокатського об`єднання «Автопоміч» було надано наступні послуги:
1. консультація Клієнта щодо порядку, строків та розміру відшкодування, який можливо отримати від страхової компанії - тривалістю 2 години вартістю - 4000,00 грн.;
2. підготовчі дії спрямовані на подання позовної заяви в суд. Вказані дії складаються з: 2.1 з`ясування чи мали місце обставини (факти), про які вказує Клієнт, та якими доказами вони підтверджуються; 2.2 з`ясування чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 2.3 визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин; 2.4 визначення правової норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин з врахуванням висновків щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; 2.5 збір необхідних доказів для підтвердження позовних вимог; 2.6 аналіз судової практики; 2.7 подання адвокатських запитів про витребування доказів - тривалістю 1 година вартістю - 2000,00 грн.;
3. підготовка та подання позовної заяви в суд. Вказані дії складаються з: 3.1 визначення підсудності розгляду позовної заяви; 3.2 визначення складу учасників судового процесу: 3.3 розрахунок ціни позову та складання обгрунтованого розрахунку сум, що стягуються; 3.4 складання розрахунку судових витрат, які були понесені; 3.5 написання позовної заяви з обгрунтуванням позовних вимог та доказів, що їх підтверджують; 3.6 сканування та додавання до позовної заяви копії всіх документів та доказів на підтвердження позовних вимог; 3.7 формування позовної заяви та всіх документів, що до неї додаються, в суд - тривалістю 1 година вартісно - 2000 грн.;
4. судовий розгляд справи. Вказані дії складаються з: 4.1 формування та надсилання процесуальних документів в суд (заяви, пояснення, клопотання і т.п.); 4.2 формування та надсилання відзиву на зустрічну позовну заяву; 4.3 формування та надсилання відповіді на відзив; 4.4 формування та надсилання заперечення па зустрічну позовну заяву; 4.5 участь адвоката у судових засіданнях; 4.6 підготовка та подання клопотання про стягнення судових витрат з додатками - тривалістю 9 годин вартістю - 18 000 грн.
Таким чином, загальна кількість витраченого часу на надання правничої допомоги позивачу становись 13 годин 00 хвилин, відповідно, вартість наданих послуг, при вартості однієї нормо-години в 2000,00 грн., становить 26 000,00 грн (т. 3 а.с. 193).
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).
Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Зменшення розміру витрат на професійну правову допомогу можливе лише у разі заявлення відповідного клопотання сторони.
Суд першої інстанції надав оцінку клопотанню про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката від 12.08.2022 представника позивача та обґрунтовано стягнув понесені витрати на надання правничої допомоги пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 16164 гривень (79995, 76х26000:128678, 04=16164) виходячи з принципу розумності, відповідно до вимог п. 3 ч. 1ст. 141 ЦПК України. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а судові рішення без змін.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» залишити без задоволення, а рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 27 липня 2022 року та додаткове рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 25 серпня 2022 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя                         С. І. Мурашко 

Судді                  О. Л. Карпенко

        О. І. Чельник