Ухвала
Іменем України 
12 жовтня 2022 року
м. Київ
справа № 183/1947/22
провадження № 51-3071 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого           ОСОБА_2,
суддів                        ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_5, яка брала участь під час розгляду кримінального провадження судом першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 липня 2022 року,
встановив: 
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області                         від 14 липня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_1 та змінено останньому запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 липня 2022 року відмовлено у відкриттіапеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня              2022 року, оскільки апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Зі змісту касаційної скарги прокурора вбачається, що вона не погоджується з вказаною ухвалою апеляційного суду.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішення, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
 
Відповідно до вимог пункту 2 частини 2 статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з статтею 392 КПК, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.
Ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Як убачається з доданої до касаційної скарги копії оскаржуваної ухвали суду, апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, послався на положення статтею 392 КПКі зазначив, що в даному випадку прокурором оскаржувалось судове рішення про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, яке не підлягає окремому оскарженню.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України (далі - КСУ) від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 визнано неконституційними положення частини 2 статті 392 КПКщодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Тобто, окремому оскарженню в апеляційному порядку за змістом вказаного рішення КСУ та положень статті 392 КПК підлягають виключно ухвали про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції.
При цьому, оскарження ухвали про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції, зазначеними положеннями не передбачено.
За таких обставин, апеляційним судом прийнято обґрунтоване рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня       2022 року, оскільки це рішення не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Крім того, колегія суддів вважає, що посилання прокурора на постанови Верховного Суду від 11 листопада 2020 року (справа № 757/22075/20-к) та 24 червня 2020 року (справа № 521/15791/19) є неприйнятними, оскільки ці рішення було прийнято у суттєво іншому контексті та предметом оскарження в суді апеляційної інстанції були ухвали слідчого судді, які не передбачені кримінальним процесуальним законом, за результатами розгляду яких апеляційний суд безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження.
Отже, відповідно пункту 2 частиною 2 статті 428 КПК, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.
На підставі наведеного, керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд
постановив:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_5, яка брала участь під час розгляду кримінального провадження судом першої та апеляційної інстанцій,на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 липня 2022 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_2                                               ОСОБА_3                          ОСОБА_4