Постанова                                                   
Іменем  України 
 
26 жовтня 2022 року
м. Київ
 
справа № 199/4810/20
провадження № 61-2761св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,  Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2021 року у складі судді Богун О. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2022 року у складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Свистунової  О. В., Єлізаренко І. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
У липні 2020 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави та витребування майна.
Позов мотивовано тим, що 31 липня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_2 (позичальник) був укладений договір кредиту № 188/144 для придбання автомобіля марки SUZUKIмодель «Swift 1/5L4x2 GL-AAT», 2008 року випуску, червоного кольору, згідно з договором купівлі-продажу № 160/S від 17 липня 2008 року, укладеним з ТОВ «Сервіс-Центр Альфа». 
 
У забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором 31 липня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір застави транспортного засобу № 545, за умовами якого                      ОСОБА_2 передав у заставу банку вказаний транспортний засіб. 
 
Цього ж дня 31 липня 2008 року у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було зареєстровано обтяження на вищезазначений автомобіль. 
 
Позивач вказує, що ОСОБА_2 порушував умови кредитного договору та належним чином не виконував покладені на нього зобов`язання, у зв`язку з чим за кредитним договором № 188/144 від 31 липня 2008 року утворилась заборгованість в розмірі 367 440,00 грн.
 
28 листопада 2014 року рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків № 1885/14 стягнуто солідарно з                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 188/144 від 31 липня 2008 року в сумі 367 440,33 грн, третейський збір 4 074,40 грн. 
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 вересня 2015 року заяву ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого документу щодо солідарного стягнення боргу з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено. Видано виконавчі листи на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28 листопада 2014 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 367 440,00 грн заборгованості та 4 074,40 грн витрат пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом. Стягнуто з                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» по 121,80 грн судового збору.
Позивач зазначає, що на даний час АТ «Альфа-Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Укрсоцбанк». 
 
В подальшому АТ «Альфа-Банк» дізналося, що автомобіль марки Сузукі (Suzuki) модель Свіфт «Swift», який є предметом застави, був відчужений ОСОБА_2 , власником вказаного транспортного засобу зараз є ОСОБА_1 . При цьому до банку для отримання дозволу на відчуження автомобіля ніхто не звертався. 
 
Позивач звертає увагу, що реалізація предмета застави без припинення обтяжень не припиняє заставу, а тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи. 
 
Посилаючись на викладене, позивач просив суд:
 
- витребувати автомобіль марки Сузукі (Suzuki), модель Свіфт «Swift 1/5L 4x2 GL-A AT», 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № VIN- НОМЕР_1 , технічний паспорт та комплект ключів до автомобіля із володіння ОСОБА_1 та передати зазначений транспортний засіб, технічний паспорт та комплект ключів позивачу на період до його реалізації; 
 
- в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 188/144 від 31 липня 2008 року у розмірі 3674 40,00 грн, звернути стягнення на предмет застави - транспортний засіб марки SUZUKI модель «Swift1/5L 4x2 GL-A AT», 2008 року випуску, червоного кольору, номер шасі (кузова, рами) № VIN-   НОМЕР_1 , шляхом продажу зазначеного автомобіля AT «Альфа-Банк», шляхом проведення публічних торгів в рамках виконавчого провадження, за початковою ціною визначеною оцінкою майна на момент продажу.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2021 року позов задоволено частково.
Звернуто стягнення на предмет застави: транспортний засіб - автомобіль марки SUZUKI модель «Swift 1/5L 4x2 GL-A AT», 2008 року випуску, червоного кольору, номер шасі (кузова, рами) №VIN- НОМЕР_1 , на користь АТ «Альфа-Банк» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором N 188/144 від 31 липня 2008 року, що становить 367 440,00 грн, шляхом проведення прилюдних торгів згідно із Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету застави на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із наявності підстав для задоволення вимог АТ «Альфа-Банк» в частині звернення стягнення на предмет застави.
Разом з тим суд зазначив, що оскільки АТ «Альфа-Банк», як заставодержатель, не виконав умови, передбачені статтею 4 договору застави щодо порядку звернення стягнення на предмет застави, які відповідно до статей 626, 627, 628, 629 ЦК України є обов`язковими, та обрав спосіб захисту свої прав щодо заставного майна, який не відповідає вимогам закону та умовам договору застави, тому у задоволенні його позовних вимог у частині витребування спірного автомобіля, технічного паспорту та комплекту ключів із володіння ОСОБА_1 з їх передачею позивачу на період до реалізації транспортного засобу слід відмовити.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
Позовні вимоги АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 задоволено частково.
В рахунок погашення заборгованості перед АТ «Альфа-Банк» за кредитним договором № 188/144 від 31 липня 2008 року в загальному розмірі 367 440,33 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 259 278,77 грн, заборгованості за процентами в розмірі 64 199,78 грн, пені у сумі 4 3961,79 грн, звернено стягнення на предмет застави - автомобіль марки Сузукі (Suzuki) модель Свіфт «Swift», легковий-комбі-В, 2008 року випуску, червоного кольору, номер шасі (кузова, рами) № VIN- НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_1 , шляхом продажу транспортного засобу з торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна.
В задоволенні іншої частини позовних вимог АТ «Альфа-Банк» про витребування майна відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Апеляційний суд дійшов висновку про неналежне повідомлення судом першої інстанції відповідачки ОСОБА_1 про слухання справи, про що остання заявила в апеляційній скарзі, що є обов`язковою підставою для скасування рішення місцевого суду та ухвалення нового судового рішення.
Встановивши факт неналежного виконання позичальником ОСОБА_2 умов кредитного договору № 188/144 від 31 липня 2008 року, враховуючи також встановлений рішенням третейського суду розмір заборгованості, апеляційний суд, з урахуванням вимог кредитного договору та договору застави, дійшов висновку про наявність підстав для звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки Сузукі (Suzuki) модель Свіфт «Swift», легковий-комбі-В, 2008 року випуску, червоного кольору, номер шасі (кузова, рами) № VIN- НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості перед АТ «Альфа-Банк» за кредитним договором № 188/144 від 31 липня 2008 року в загальному розмірі 367 440,33 грн, шляхом продажу транспортного засобу з торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна.
Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги в частині витребування заставного майна із володіння ОСОБА_1 з їх передачею позивачу на період до реалізації транспортного засобу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що такий спосіб захисту щодо заставного майна не відповідає вимогам закону та умовам договору застави.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
19 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2022 року.  
 
В  касаційній скарзі заявник просить суд оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у позові в повному обсязі.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій  судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
Доводи інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу від 16 червня 2022 року АТ «Альфа-Банк» просить суд касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 травня 2022 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.
 
02 червня 2022 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 жовтня 2022 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи
Судами встановлено, що 31 липня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_2 (позичальник) був укладений договір кредиту № 188/144, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 20 520,00 дол. США на придбання автомобіля зі сплатою 8,99% річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 30 липня 2015 року.
За змістом пункту 1.2 вказаного вище договору, кредит надається позичальнику для оплати придбаного автомобіля марки Suzuki модель «Swift» 1/5L 4x2 GL-A AT», 2008 року випуску, червоного кольору, згідно з договором купівлі-продажу № 160/S від 17 липнгя 2008 року, укладеним з ТОВ «Сервіс-Центр Альфа».
В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним вище кредитним договором, між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 31 липня 2008 року був укладений договір застави транспортного засобу № 545, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М. М., та зареєстрований в реєстрі за № 4008, за умовами якого ОСОБА_2 передав у заставу банку транспортний засіб Suzuki модель «Swift», 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № VIN- НОМЕР_1 .
За змістом пункту 1.4 договору застави від 31 липня 2008 року № 545, предмет застави належить заставодавцю на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу № 160/S від 17 липня 2008 року та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданим Дн-вське ВРЕР-1 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 29 липня 2008 року.
31 липня 2008 року реєстратором Дніпропетровської філієї ДП «Інформаційний центр» внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна реєстраційний запис про приватне обтяження заставою (заборону відчуження) рухомого майна - автомобіля Suzuki модель «Swift», 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № VIN- НОМЕР_1 , що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 20012275 від 31 липня 2008 року.
ОСОБА_2 порушував умови кредитного договору та не виконував покладені на нього зобов`язання належним чином, в результаті чого утворилась заборгованість за кредитним договором № 188/144 від 31 липня 2008 року.
Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків № 1885/14 від 28 листопада 2014 року стягнуто солідарно з   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 188/144 від 31 липня 2008 року в сумі 367 440,33 грн.
Відповідно до мотивувальної частини вказаного вище рішення третейського суду, заборгованість в сумі 367 440,33 грн стягнута станом на 22 вересня 2014 року та складається із заборгованості за кредитом в сумі 19 330,00 дол. США, що еквівалентно 259 278,77 грн, заборгованості по процентам в розмірі 4 778,86 дол. США, що еквівалентно 64 199,78 грн, пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 21 вересня 2013 року по 21 вересня 2014 року в сумі 35 402,08 грн, пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 8 559,71 грн.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 вересня 2015 року заяву ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого документу щодо солідарного стягнення боргу з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено. Видано виконавчі листи на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28 листопада 2014 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 367 440,00 грн заборгованості та 4 074,40 грн витрат пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом. Стягнуто з                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» по 121,80 грн судового збору.
10 вересня 2019 року рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» № 3/2019 вирішено припинити АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк» за спрощеною процедурою реорганізації банків.
15 жовтня 2019 року рішенням № 5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати, визначеної у Передавальному актів, а саме, від 15 жовтня 2019 року.
Відповідно до листа Головного сервісного центру МВС України від 28 вересня 2021 року № 15214, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів та АІС «Автомобіль», автомобіль Suzuki модель «Swift», 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № VIN- НОМЕР_1 , 10 липня 2012 року було знято з обліку для реалізації та цього ж дня зареєстровано на ім`я ОСОБА_4  
15 травня 2014 року автомобіль Suzuki модель «Swift», 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № VIN- НОМЕР_1 , знято з обліку для реалізації та 07 червня 2014 року зареєстровано на ім`я ОСОБА_1 з державним реєстраційним номером НОМЕР_3 (підстава реєстрації - довідка-рахунок № ВІА468108 від 07 червня 2014 року, видана ТОВ «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит»).
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Касаційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів в частині вирішених апеляційним судом позовних вимог про витребування заставного майна із володіння ОСОБА_1 та передачу його заставодержателю (обтяжувачу), а тому, в силу приписів статті 400 ЦПК України, постанова Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2022 року у вказаній частині позовних вимог не є предметом касаційного перегляду.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Застава є способом забезпечення зобов`язань. У силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом
(стаття 572 ЦК України та стаття 1 Закону України «Про заставу»).
Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі ліквідації юридичної особи заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов`язання, забезпеченого заставою.
Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частини перша, друга
статті 590 ЦК України).
Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли в установленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.
Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.
Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з
купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.
Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.
Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави.
У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
Вказаний правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду України: від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13, від 19 листопада
2014 року у справі № 6-168цс14 та у постановах Верховного Суду:
від 10 жовтня 2019 року у справі №463/3582/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18 та від 18 березня 2020 року у справі № 202/5584/18 (провадження № 61-18857св19).
Разом з тим, апеляційний суд при апеляційному перегляді справи не встановив, чи були станом на 07 червня 2014 року  (час придбання                       ОСОБА_1 автомобіля Suzuki модель «Swift», 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № VIN- НОМЕР_1 ) в наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідні відомості про обтяження вказаного заставного майна.
При цьому суд апеляційної інстанції встановив лише факт внесення 31 липня 2008 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна реєстраційний запису про обтяження заставою (заборону відчуження) спірного рухомого майна, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 20012275 від 31 липня 2008 року.
Разом із тим апеляційний суд не звернув увагу на положення частини другої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», згідно якому записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк.
У витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна                  № 20012275 від 31 липня 2008 року зазначено термін дії обтяження - до 31 липня 2013 року. Тобто запис про обтяження зберігався в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення - з  31 липня 2008 року до 31 липня 2013 року.
Чи було подано обтяжувачем у відповідності до приписів частини другої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» заяву про продовження строку дії реєстрації обтяження, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, висновки суду апеляційної інстанції не можна вважати обґрунтованими та такими, що відповідають завданням цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішенні справ із метою ефективного захисту порушених прав, оскільки у всіх справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням закону.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Таким чином, у силу наданих процесуальним законом повноважень, суд касаційної інстанції позбавлений права встановлювати, або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, надавати оцінку доказам, що не були предметом їх перевірки, чи робити їх переоцінку, у тому числі усувати недоліки висновків суду, які                                          є припущеннями, у зв`язку з чим суд касаційної інстанції позбавлений можливості ухвалити власне рішення.
За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Ураховуючи, що судом апеляційної інстанції не встановлені у повній мірі фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для скасування постанови апеляційного суду в частині звернення стягнення на предмет застави з направленням справи у вказаній частині позовних вимог на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400,  411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2022 року в частині вирішення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет застави скасувати, справу у вказаній частині позовних вимог направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська
 
Судді:                                                                                               А. Ю. Зайцев 
 
Є. В. Коротенко 
 
В. М. Коротун
 
М. Ю. Тітов