ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/3190/21                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Федорчук А.Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  26 жовтня 2022 року                                                                                            м. Київ
  Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
                         головуючого судді:                        Собківа Я.М.,    
                                            суддів:                        Глущенко Я.Б., Черпіцької Л.Т.,
                          за участю секретаря:                        Керімова К.Е.,
           
розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта Вілмар" до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дельта Вілмар" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14 грудня 2020 року №247/28-10-53-10 та №246/28-10-53-10.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року позов задоволено. 
Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.               
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.  
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін. 
Відповідно до ч. 4   ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього   Кодексу   розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.  
Судом першої інстанції встановлено, що у період з 26 жовтня 2020 року по 13 листопада 2020 року на підставі направлень, виданих Південним управлінням Офісу великих платників податків Державної податкової служби №40, 38 від 26 жовтня 2020 року, відповідно до підпункту 19-1.1.6 пункту 19-1.1 статті 19-1, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України на підставі наказу Офісу великих платників податків ДПС 21 жовтня 2020 року №1220 проведена позапланова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта Вілмар Україна" (код ЄДРПОУ 33268860) щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за серпень 2020 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 18 вересня 2020 року №9236849770 з урахуванням уточнюючого розрахунку від 12 жовтня 2020 року №9261074665 від`ємного значення з податку на додану вартість, в т.ч. заявленого до відшкодування з бюджету, за результатами якої складено відповідний акт перевірки від 20 листопада 2020 року №522/28-10-53-10/33268860.
На підставі висновків акта перевірки Офісом великих платників податків ДПС 14 грудня 2020 року прийнято податкове повідомлення-рішення: 
- №246/28-10-53-10, яким ТОВ "Дельта Вілмар Україна" зменшено суму відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку у розмірі 67   338,00 грн.; 
- №247/28-10-53-10, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 26   127   336,00 грн.
Незгода позивача із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.
Вважаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідача протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх охоронюваних законом прав та інтересів.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до   статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України), Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон № 996-XIV).
Згідно з пп. 14.1.36 п.14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що податковий кредит - це сума, на яку платник. податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Пунктами 198.1-198.3, 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів ( у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України ) та послуг.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до п.п. 201.1, 201.10 ст. 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).
Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 ПК України.
Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
У ч. 1, 2 ст. 9 Закону № 996-XIV закріплено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що для встановлення правомірності визначення платником податків його податкових зобов`язань з ПДВ, а також формування ним відповідного від`ємного значення, належить з`ясувати реальність руху активів і коштів у процесі здійснення господарських операцій, господарську мету укладання відповідних договорів та економічний результат їх вчинення.
Підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень слугував висновок контролюючого органу, зокрема, щодо непідтвердження здійснення господарських взаємовідносин позивачем з ТОВ "ТД "Золотий Дракон".
Як вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дельта Вілмар Україна" (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Золотий Дракон" (Постачальник) укладено Договори поставки №500005279 від 08 липня 2020 року, №50005308 від 13 липня 2020 року, відповідно до пункту 1.1 яких Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупцю, а Покупець прийняти та оплатити олію соняшникову нерафіновану (далі - Товар) невиморожену (пресову, екстракційну або суміш пресової з екстракційною) першого сорту українського походження на умовах, викладених в цих договорах. 
Згідно наданих податкових накладних №98 від 14 липня 2020 року, №106 від 15 липня 2020 року, №121 від 17 липня 2020 року, №127 від 18 липня 2020 року, №119 від 16 липня 2020 року, загалом поставлено 692,98 тони товару на загальну суму 14   044   134,20 грн. 
Також, позивачем надано копії: - товарно-транспортних накладних №№5279-14 від 11 липня 2020 року, 5279-19 від 13 липня 2020 року, 5279-21 від 13 липня 2020 року, 5279-20 від 13 липня 2020 року, 5279-18 від 13 липня 2020 року, 5279-17 від 13 липня 2020 року, 5279-16 від 13 липня 2020 року, 5308-01 від 14 липня 2020 року, 5308-03 від 14 липня 2020 року, 5308-04 від 14 липня 2020 року, 5308-02 від 14 липня 2020 року, 5308-05 від 14 липня 2020 року, 5308-06 від 14 липня 2020 року, 5308-15 від 15 липня 2020 року, 5308-14 від 15 липня 2020 року, 5308-13 від 15 липня 2020 року, 5308-12 від 15 липня 2020 року, 5308-07 від 15 липня 2020 року, 5308-08 від 15 липня 2020 року, 5308-10 від 15 липня 2020 року, 5308-11 від 15 липня 2020 року, 5308-09 від 15 липня 2020 року, 5303-18 від 16 липня 2020 року, 5308-16 від 16 липня 2020 року, 5308-17 від 16 липня 2020 року, 5308-19 від 16 липня 2020 року, 5308-20 від 17 липня 2020 року, 5308-21 від 17 липня 2020 року; - рахунків на оплату №№462 від 14 липня 2020 року, 465 від 15 липня 2020 року, 475 від 16 липня 2020 року, 477 від 17 липня 2020 року, 478 від 18 липня 2020 року; - видаткових накладних №№709 від 14 липня 2020 року, 718 від 15 липня 2020 року, 737 від 16 липня 2020 року, 738 від 17 липня 2020 року, 739 від 18 липня 2020 року; а також посвідчень про якість на олію соняшникову, виписку по рахунку.
Крім того, позивачем надано первинну документацію, пов`язану з контрагентом ТОВ "ТК Золотий дракон" по його взаємовідносинам з постачальниками, у тому числі з ТОВ "Ольвія", ТОВ "Побєда-Агро", СФГ "Славія", ПП "Пятихатський комбікормовий завод", ТОВ "Торговий дім "Агро Защита", калькуляцію матеріальних витрат на виробництво продукції за серпень 2020 року.
В матеріалах справи наявні відповідні правовстановлюючі документи ТОВ "ТК Золотий дракон" та документи, що підтверджують повноваження директора, наявність виробничих потужностей, а також дані аналізу контрагента за допомогою ресурсу YouControl, яким також не виявлено жодних чинників, які б зумовлювали утримання від укладення договорів поставки між покупцем та постачальником.
Тобто, з боку ТОВ "Дельта Вілмар Україна" було дотримано вимог щодо належної обачності при виборі контрагента - отримано усі можливі документи, щодо з`ясування загальнодоступної інформації та збору доказів про потенційного контрагента для запобігання ведення господарської діяльності з особою, чия діяльність має очевидні ознаки недобросовісності чи протиправності перед прийняттям рішення щодо укладення договору.
Також, на підтвердження реальності господарських операцій позивачем зазначено, що придбаний товар у контрагентів - ТОВ "Торгова компанія "Золотий Дракон" в подальшому використано у власній господарській діяльності, зокрема, вироблено рафіновану соняшникову олію та продано на експорт.
Подальший продаж олії соняшникової рафінованої дезодорованої вимороженої та отримання оплати підтверджують Контракт №300000773 від 01 липня 2019 року, специфікаціями №12230 від 03 липня 2020 року, №12143 від 03 липня 2020 року, №12430 від 10 липня 2020 року, а також відповідним актом приймання-передачі вантажну, вантажною митною декларацією, рахунком, банківською випискою та повідомлення про фактичне вивезення.
Аналізуючи первинні документи, податкової та фінансової звітності позивача та його контрагента ТОВ "Торгова компанія "Золотий Дракон" та можливості постачання товару на адресу ТОВ "Дельта Вілмар Україна" його контрагентом ТОВ "ТК "Золотий Дракон" колегія суддів зазначає, що: факт передачі товару підтверджується видатковими накладними; факт перевезення товару підтверджується товарно-транспортними накладними; якість поставленого ТОВ "ТК "Золотий Дракон" підтверджується посвідченнями про якість; факт придбання ТОВ "ТК "Золотий дракон" обсягу насіння соняшнику, достатнього для виробництва усього обсягу олії соняшникової нерафінованої, яку було поставлено ТОВ "Дельта Вілмар Україна" підтверджується договорами, специфікаціями, рахунками, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, складеними між ТОВ "ТК "Золотий дракон" та його контрагентами; факт оплати від ТОВ "Дельта Вілмар Україна"  за поставлений ТОВ "ТК "Золотий Дракон" товар підтверджується відповідними роздруківками з банківських рахунків.
Складені та зареєстровані ТОВ "ТК "Золотий Дракон" податкові накладні також наявні в матеріалах справи.
Подальший продаж олії соняшникової нерафінованої та отримання оплати за товар підтверджують експортний контракт та специфікації, а також відповідний акт приймання-передачі вантажу, вантажна митна декларація, рахунок та банківська виписка, що підтверджує здійснення оплати за товар, а також повідомлення про фактичне вивезення.
Відтак, первинні документи на підтвердження реальності господарських операцій між позивачем та ТОВ "ТК "Золотий Дракон", у повній мірі відображають зміст господарських операцій, їх вартісні та кількісні показники.
Крім того, право на податковий кредит у платників ПДВ пов`язано лише із фактичною сплатою вартості товарів (робіт, послуг) та із наявністю відповідних первинних документів і податкових накладних. Визначальним є реальність існування господарських операцій та факт сплати податку в ціні придбаних товарів (послуг) їх постачальникам.
З матеріалів справи убачається, що перевіркою не зафіксований факт наявності в податкових накладних недоліків, що могли б свідчити про їх неналежність як первинного документу, або порушення порядку їх видачі.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів звертає увагу, що відсутність у спірного контрагента матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу. 
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі №804/4787/16.
Крім того, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податку та його безпосереднім контрагентом.
Навіть якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) і порушив вимоги податкового законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. 
Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування ПДВ за правочином з таким контрагентом у разі, якщо платник податку виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування, сплатив за виконані послуги і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту та здійснених витрат.
Жодною нормою законодавства України не передбачається обов`язку платників податків - одержувачів товарів вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей щодо повноти сплати ними податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ними законодавчих приписів, а також наявність у цих контрагентів умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність додатковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 11 вересня 2018 року по справі №804/4787/16.
Правовідносини контрагентів із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що не приймаючи до уваги змісту та обсягу господарських операцій, що вказані в наданих до перевірки документах, тим самим приходячи до переконання про відсутність об`єкту оподаткування по спірним господарським операціям, контролюючий орган посилається на те, що внаслідок порушень норм податкового законодавства третіми особами в ланцюгу постачання, з якими позивач безпосередньо у взаємовідносини не вступав, вказані документи не спричиняють змін в бухгалтерському та податковому обліку позивача, внаслідок чого останній позбавлений законного права на віднесення сум по документам до показників податкової звітності.
Також, відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні": первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
У відповідності до п.1 ст.9 цього ж Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
З матеріалів справи убачається, що всі первинні документи по взаємовідносинах ТОВ "Дельта Вілмар" та ТОВ "ТК "Золотий Дракон" були надані під час проведення перевірки, про що було зазначено у акті перевірки.
Також жодних зауважень щодо ненадання первинних документів по даним правовідносинах у Акті не зазначено, так само як і не зазначено, що зазначені документи мають будь-які недоліки.
Крім того, первинні документи, якими позивач доводив реальність здійснення господарських операцій із вказаним в акті перевірки контрагентом, оформлені належним чином та містять необхідні реквізити, повністю відображають зміст господарських операцій і не мають недоліків, які б свідчили про їх невідповідність вимогам до первинних документів, позивачем було виконано усі передбачені законом обов`язки, наявні всі документи на підтвердження розміру податкового кредиту та понесених витрат.

Виходячи з вищенаведеного, встановлені у справі обставини, наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності підтверджують, що позивач від його контрагента отримав товар (сільськогосподарську продукцію) для провадження своєї господарської діяльності, спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні цих операцій.
Досліджені надані позивачем первинні документи оформлені належним чином, містять необхідні реквізити, повністю відображають зміст відповідної господарської операції і не мають недоліків, які б свідчили про їх невідповідність вимогам до первинних документів.
Також колегія суддів зазначає, що посилання контролюючого органу на акт попередньої перевірки від 19 жовтня 2020 року №49/28-10-53-10/33268860 "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Дельта Вілмар Україна", яким встановлено безтоварність господарських операцій між позивачем і контрагентами у липні 2020 року; завищення рядка 20.2.1 Декларації з ПДВ за липень 2020 року "Сума від`ємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 ПК України на момент подання податкової декларації (рядок19-рядок 19.1), яка підлягає бюджетному відшкодуванню (рядок 20.2.1+рядок 20.2.2) на рахунок платника у банку" на суму 10     936     504 грн.; завищення рядку 21 "Сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19.1+рядок 20.3 декларації), яка переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду" податкової декларації з ПДВ за липень 2020 року на суму 23   385   847,00 грн., відхиляються, як передчасні, оскільки як станом на час винесення оскаржуваних в рамках даної справи податкових повідомлень-рішень, так і станом на час вирішення спору по суті заявлених позовних вимог, податкові повідомлення-рішення, що прийняті на підставі акта попередньої перевірки від 19 жовтня 2020 року №49/28-10-53-10/33268860 не є узгодженими (оскаржуються в межах справи 640/1249/21), а тому висновки зазначеного акта не мають юридичного значення до набрання рішенням по справі №640/1249/21 законної сили та є лише суб`єктивною думкою особи, відповідальної за складання акта перевірки. 
Вищевказана позиція Окружного адміністративного суду м. Києва узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини. Так, основним висновком у рішенні від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" № 3991/03 Європейський суд з прав людини зазначив, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов`язаним зі сплатою податку на додану вартість, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що контролюючим органом з посиланням на належні та допустимі докази, не доведено обставин протиправного формування позивачем показників податкової звітності по взаємовідносинах зі спірним контрагентом.
Також Європейський суд з прав людини в рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Згідно з ч. 1   ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених   статтею 78 цього Кодексу. 
Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції. 
Положеннями   ст. 242 КАС України   рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1   ст. 315 КАС України   за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до   ст. 316 КАС України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                               
Керуючись статтями 229, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,  

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків - залишити без задоволення.                     
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року залишити без змін.                                      
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

             Головуючий суддя                                                                              Собків Я.М.

  Суддя                                                                                                    Глущенко Я.Б.

             Суддя                                                                                                     Черпіцька Л.Т.

              Повний текст постанови виготовлено - 31 жовтня 2022 року.