Ухвала
 
30 вересня 2022 року
місто Київ
 
справа № 752/15719/20
провадження № 61-9223ск22
 
Верховний Суд, який діє у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 серпня 2022 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 22 вересня 2022 року із застосуванням засобів електронного зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 серпня 2022 року, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Заявник подав касаційну скаргу без додержання вимог процесуального закону, чинного на момент звернення з нею.
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
І. Судовий збір справляється за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України (стаття 3 Закону України «Про судовий збір»).
Відповідно до статті 4 згаданого Закону за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
За змістом позову  ОСОБА_1 у серпні 2020 року звернувся до суду із вимогою до відповідача про позбавлення його батьківських прав.
Отже, у справі № 752/15719/20 позов подано із однією вимогою немайнового характеру.
Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви немайнового характеру встановлюються у розмірі 0, 4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 01 січня 2020 року становив 2 102, 00 грн (на момент подання позову).
Сума судового збору за подання позовної заяви за вимогами немайнового характеру, з якою звернулася у 2020 році фізична особа у цій справі, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840, 80 грн), тож за подання касаційної скарги повинен бути сплачений судовий збір у розмірі 1 681, 60 грн (840, 80 грн х 200 %).
У касаційній скарзі заявник просив звільнити його від сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 серпня 2022 року.
Клопотання  ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що він є внутрішньо переміщеною особою, студентом очної форми навчання, не має власного доходу, а батько ОСОБА_2 не сплачує на його користь передбачені законодавством аліменти. На підтвердження факту браку доходів заявник надав довідку про доходи студентів, видану Київським національним університетом імені Тараса Шевченка за період з січня 2021 року до жовтня 2021 року.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, § 59).
Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, § 111).
Частиною третьою статті 136 ЦПК України визначено, що з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
Особа, яка заявляє відповідне клопотання, зокрема, про звільнення від сплати судового збору, повинна навести доводи того, що її майновий стан об`єктивно перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі, а також надати докази, які б підтверджували вжиття нею всіх заходів для своєчасної сплати судового збору.
Обов`язок зі сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно звільнення від сплати судового збору, відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру з підстав, передбачених процесуальним законом, належить до повноважень суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо).
Суд виходить з існування нагальної потреби у забезпеченні відповідального та добросовісного виконання учасниками розгляду справи своїх процесуальних обов`язків та реалізації наданих процесуальним законом повноважень.
Верховний Суд зробив висновок, що надана ОСОБА_1 довідка про доходи студента не є належним доказом підтвердження майнового стану особи, оскільки з її змісту неможливо встановити наявність інших доходів заявника, окрім стипендії. А тому, Суд відмовляє у задоволенні клопотання заявника та визнає обов`язок сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у цій справі у розмірі 1 681, 60 грн або надати інші докази на підтвердження розміру доходу, отриманого ОСОБА_1 у 2021 році.
Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору потрібно суду надати документ, що підтверджує його сплату або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
ІІ. За правилами частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними.
Суд виходить з того, що підстави пропуску процесуального строку можуть бути визнані поважними, у тому випадку, коли таке недотримання строку касаційного оскарження зумовлене, зокрема, діями (бездіяльністю) суду апеляційної інстанції, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод, які безумовно перешкоджали скаржникові своєчасно звернутися з такою скаргою.
Постанова суду апеляційної інстанції ухвалена 11 серпня 2022 року, повний текст складено 22 серпня 2022 року, касаційну скаргу заявник подав 22 вересня 2022 року, отже із пропуском строку на касаційне оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 листопада 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 11 серпня 2022 року, оскільки копію постанови суду апеляційної інстанції отримав засобами електронного зв`язку 26 серпня 2022 року.
До касаційної скарги заявником не додано докази на підтвердження отримання ним копії постанови Київського апеляційного суду у зазначений ним строк.
Оскільки до відкриття касаційного провадження Верховний Суд позбавлений можливості здійснити перевірку своєчасного направлення судом апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку копії оскаржуваного рішення або доказів отримання цього рішення, відповідні докази мають бути надані заявником до суду касаційної інстанції, зокрема, у виді довідки суду першої або апеляційної інстанції про те, що в матеріалах справи немає доказів своєчасного направлення апеляційним судом копії оскаржуваного рішення поштовим зв`язком або про вручення заявнику копії судового рішення у приміщенні суду.
Верховний Суд наголошує на тому, що доказом отримання судового рішення, зокрема, може бути визнано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення - у разі направлення такого рішення засобами поштового зв`язку, або докази, які свідчать про отримання копії рішення суду безпосередньо у приміщенні суду (канцелярії).
ІІІ. Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 43 ЦПК України документи 
(в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС), за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням ЄСІТС в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Відповідно до пункту 16 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21 (далі - Положення), процесуальні документи та докази можуть подаватися до суду в електронній формі, а процесуальні дії - вчинятися в електронній формі виключно за допомогою ЄСІТС з використанням власного кваліфікованого електронного підпису, прирівняного до власноручного підпису, за винятком випадків, передбачених процесуальним законом
За правилом частини сьомої статті 43 ЦПК України у разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів. Наведе правило також визначено пунктом 29 згаданого Положення.
Заявник не надав доказів надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій касаційної скарги, тому Верховний Суд визначив, що заявник повинен направити до цього Суду докази надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій касаційної скарги або надати потрібну кількість копій касаційної скарги з доданими матеріалами у відповідності до кількості учасників справи.
Згідно з вимогами частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, визначених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Суд роз`яснює, якщо заявник не усуне недоліки поданої касаційної скарги у строк, встановлений судом, така скарга вважатиметься неподаною і буде повернута цій особі (частина друга статті 393, частина третя статті 185 ЦПК України).
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 серпня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, залишити без руху.
Надати для усунення зазначених недоліків строк тривалістю в десять дніввід моменту отримання копії цієї ухвали суду.
У разі невиконання у встановлений строк цієї ухвали касаційні скарги вважатимуться неподаними та будуть повернуті заявникам.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                           С. О. Погрібний