ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5262/22 Справа № 185/3768/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Головін В.О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року                                                                м. Дніпро
       Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді: Барильської А.П.,
суддів: Деркач Н.М., Куценко Т.Р. 
секретар судового засідання: Астатурян А.В.

сторони
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач: Приватне акціонерне товариство “ДТЕК Павлоградвугілля”
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги адвоката Повалій Олени Василівни, яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства “ДТЕК Павлоградвугілля” на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2022 року, яке постановлено суддею Головіним В.О., в місті Павлоград, повний текст рішення суду складено 20 червня 2022 року,- 

                                       В С Т А Н О В И В:

       У травні 2021 року позивач  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я та просив суд стягнути з ПрАТ “ДТЕК Павлоградвугілля” на свою користь 600000.00 грн. моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві.
       В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працював на підприємстві відповідача в період часу з 05.07.2004 року по 03.07.2020 року. За час роботи на підприємстві отримав професійне захворювання. Висновком МСЕК від 06.04.2021 рокупозивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності.
       Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я — задоволено частково.
       Стягнуто з ПрАТ “ДТЕК Павлоградвугілля” на користь ОСОБА_1 50000,00 грн. моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві.
       У задоволенні позову в частині решти позовних вимог - відмовлено.
       Стягнуто з ПрАТ “ДТЕК Павлоградвугілля” в дохід держави судовий збір в розмірі 750,00 грн.
       Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, адвокат Повалій Олена Василівна, яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення процесуального права, просила рішення суду змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди у розмірі 600 000, 00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
       В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд не в повному обсязі оцінив моральні страждання ОСОБА_1 , при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди. Судом не врахована тяжкість завданої моральної шкоди, оскільки 40 % втрати професійної працездатності свідчать про безповоротність втрати здоров`я та неможливості відновлення стану здоров`я до нормального.
       Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ПрАТ “ДТЕК Павлоградвугілля” звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
       В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що позивач ОСОБА_2 при виконанні своїх професійних обов`язків був забезпечений необхідними засобами індивідуального захисту та спеціальним одягом, підприємством були створені безпечні умови праці, натомість важкість, небезпечність та шкідливість технологічного процесу виробництва на підприємстві відповідача — не є достатньою та самостійною підставою для відповідальності у вигляді моральної шкоди по професійному захворюванню чи іншому ушкодженню здоров`я при виконанні позивачем трудових обов`язків.
       Вважає, що судом не надана оцінка, що при звільненні позивачу була нарахована та виплачена компенсація немайнової моральної шкоди у розмірі 61 167, 96 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Крім того, наказом ВСП “Шахтоуправління Тернівське” ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» від 28.07.2020 року № 4821 позивачу нарахована та виплачена фінансова допомога: моральної шкоди у розмірі 2 197, 00 грн.
Зазначає, що позивачем 02.07.2020 року підписана заява про відсутність претензій до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в частині компенсації моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням та укладена угода з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» від 02.07.2020 року, яка додана до відзиву на позов.
       Відповідач вважає, що у справі відсутності належні і допустимі докази зміни психічного стану позивача, заподіяння позивачу моральної шкоди.
       Відзиви на апеляційні скарги не подавалися.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.
       Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював на підприємстві ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у шкідливих умовах з 2004 року по 2020 рік :
       з 05.07.2004 року по 01.03.2006 року - учнем гірничоробочого з повним робочим днем в шахті;
       з 01.03.2006 року по 06.10.2008 року - підземним гірничоробочим з ремонту гірничих виробок 4 розряду з повним робочим днем у шахті; 
       з 06.10.2008 року по 01.01.2013 року - підземним гірником очисного забою5 розряду з повним робочим днем у шахті; 
       з 01.01.2013 року по 03.07.2020 року - підземним гірничоробочим очисного забою 5 розряду з повним робочим днем у шахті ВСП “Шахтоуправління тернівське” ПрАТ «ДТЕК ;
03.07.2020 року звільнений у зв`язку виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я.(а.с7, 8).
       Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.03.2021 року встановлено, що внаслідок шкідливих умов праці ОСОБА_1 встановлено діагноз радікулопатія поперекова-крижова L5,S1 ТА шийна C6, C7, C8, рецидивуючий перебіг, на фоні полісегментарної дископатії з вираженим статико-дінамічним, стійким больовим, м`язково-тонічним і періферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поеднанні з періартрозом ліктьових (ПФ першого — другого ступеня) і колінних (ПФ першого — другого ступеня) суглобів (М54, 1; М17-М19); Нейросенсорна приглуховатість першого ступеня (з легким зниженням слуху) (Н90,3). Причиною виникнення хронічного професійного захворювання: періодичне перебування у вимушеній, незручній робочій позі, маса вантажу 35 кг, локальна вібрація. Осіб, які б порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти, нормативи, не встановлено. (а.с.9, 10)
       Висновком МСЕК від 06.04.2021 року ОСОБА_1 первинно встановлена третя група інвалідності та первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності.(а.с. 11, 12) 
       Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок отриманого професійного захворювання та часткової втрати професійної працездатності позивачу відповідачем завдано моральну шкоду.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
       Згідно зі ст. 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
       Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
       Згідно з ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
       Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
       Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
       Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
       Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.
       Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
       Згідно з частинами першою та п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
       В пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
       Згідно з пунктом 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
       Як вбачається з матеріалів справи, згідно висновку МСЕК від 06.04.2021 року року  ОСОБА_1 , первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з 25.03.2021 року. (а.с.11, 12).
       Таким чином, встановивши, що професійнезахворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», яким було допущено порушення трудового процесу, що підтверджено висновком МСЕК щодо втрати позивачем працездатності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я позивача.
       При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції, з урахуванням глибини та ступеня моральних і фізичних страждань позивача, яких він зазнав внаслідок професійного захворювання, встановлення йому втрати професійної працездатності у розмірі 40%, із врахуванням характеру ушкодження здоров`я позивача, що є незворотнім, а також з урахуванням принципів розумності і справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.
       Приведені в апеляційній скарзі доводи позивача, що судом першої інстанції,  при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди не в повному обсязі оцінені моральні страждання  ОСОБА_1 , не врахована тяжкість завданої моральної шкоди, оскільки 40 % втрати професійної працездатності свідчать про безповоротність втрати здоров`я та неможливості відновлення стану здоров`я до нормального не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтами норм матеріального та процесуального права.
       Доводи апеляційної скарги ПрАТ “ДТЕК Павлоградвугілля”, що позивач ОСОБА_2 при виконанні своїх професійних обов`язків був забезпечений необхідними засобами індивідуального захисту та спеціальним одягом, що підприємством були створені безпечні умови праці, натомість важкість, небезпечність та шкідливість технологічного процесу виробництва на підприємстві відповідача не є достатньою та самостійною підставою для відповідальності, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
       Як вбачається з матеріалів справи, Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 09.03.2021 року встановлено, що внаслідок шкідливих умов праці ОСОБА_1 встановлено діагноз радікулопатія поперекова-крижова L5,S1 ТА шийна C6, C7, C8, рецидивуючий перебіг, на фоні полісегментарної дископатії з вираженим статико-дінамічним, стійким больовим, м`язково-тонічним і періферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поеднанні з періартрозом ліктьових (ПФ першого — другого ступеня) і колінних (ПФ першого — другого ступеня) суглобів (М54, 1; М17-М19); Нейросенсорна приглуховатість першого ступеня (з легким зниженням слуху) (Н90,3). Причиною виникнення хронічного професійного захворювання: періодичне перебування у вимушеній, незручній робочій позі, маса вантажу 35 кг, локальна вібрація. (а.с.9, 10), тобто, наявний прямий зв`язок між виконанням праці на підприємстві відповідача та набутим професійним захворюванням.
       Доводи апеляційної скарги відповідача, що судом не надана оцінка, що при звільненні позивачу була нарахована та виплачена компенсація немайнової моральної шкоди у розмірі 61 167, 96 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, крім того, наказом ВСП “Шахтоуправління Тернівське” ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» від 28.07.2020 року №4821 позивачу нарахована та виплачена фінансова допомога: моральної шкоди у розмірі 2 197, 00 грн., колегія суддів не бере до уваги, оскільки наказом ВСП “Шахтоуправління Тернівське” ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» від 28.07.2020 року № 4821 про нарахування та виплату ОСОБА_1 фінансової допомоги не зазначено про відшкодування позивачу моральної шкоди.
       Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційних скаргах не наведено, тому колегія суддів вважає, що рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.
       Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд, -
                                       П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційні скарги адвоката Повалій Олени Василівни, яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» - залишити без задоволення. 
       Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2022 року - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 27 вересня 2022року.

Головуючий:                                         А.П. Барильська

Судді:                                                                 Н.М. Деркач
                                                                Т.Р. Куценко