ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1169/22	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №702/223/22 Категорія: 304090200 	Нейло І.М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н.  І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.
секретар Попова М.В.

учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ;
представник позивача – адвокат Латюк Петро Якович;
відповідач – Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»;
особа, яка подала апеляційну скаргу – представник позивача – адвокат Латюк Петро Якович; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Латюка Петра Яковича на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 21 червня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживачів у спосіб визнання недійсним (нікчемним) кредитних договорів, стягнення незаконно отриманих коштів, 
в с т а н о в и в:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду і вказаним позовом.
В обґрунтування своїх вимог вказувала, що нею 05 червня 2019 року був укладений кредитний договір №2001326995701 з АТ "Перший Український Міжнародний Банк" на суму 30000 грн. 
З метою погашення заборгованості за попереднім кредитним договором ОСОБА_1 уклала з відповідачем кредитний договір від 04 лютого 2021 року за № 1001807148001 на суму 44000 грн. 
З метою погашення заборгованості за попередніми кредитними договорами ОСОБА_1 уклала з відповідачем кредитний договір від 22 лютого 2022 року за № 1002099728101 на суму 30927 грн. 
На думку позивача з умовами кредитного договору від 05 червня 2019 року вона не обізнана та сам договір не підписувала. Сторони укладаючи спірні договори не домовилися про всі істотні умови, зокрема в договорах не вказані: процентна ставка, порядок її обчислення, наслідки прострочення виконання зобов`язання. 
Вказувала, що Договорами від 04 лютого 2021 року за № 1001807148001 та 22 лютого 2022 року за № 1002099728101 відповідачем безпідставно встановлено плату за обслуговування кредитної заборгованості, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» повинно було здійснюватися безоплатно.
Вважає, що істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, є підставою для визнання їх недійсними. 
ОСОБА_1 вказує, що нею була здійсненна переплата під час виконання кредитного договору від 05 червня 2019 року у сумі 79295 грн. 29 коп., але враховуючи, що за кредитним договором від 04 лютого 2021 року у неї перед банком є заборгованість 44000 грн., вважає, що банк повинен повернути їй 35295 грн. 29 коп. Гроші за кредитним договором від 22 лютого 2022 року № 1002099728101 в сумі 30927 грн. нею не використовувались, тому вважає, що за недійсним кредитним договором зазначені кошти мають бути повернуті.
Враховуючи наведене, позивач просила суд визнати недійсними (нікчемними) кредитні договори укладені з відповідачем 05 червня 2019 року за № 2001326995701, 04 лютого 2021 року за № 1001807148001, 22 лютого 2022 року за № 1002099728101 та стягнути грошові кошти у сумі 35 295 грн. 29 коп., які були одержані відповідачем на виконання зазначених кредитних договорів.
Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 21 червня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду обґрунтоване тим, що позивач була ознайомлена з умовами кредитних договорів, що підтверджується її особистим підписом у заявах, а також схвалила правочини своїми наступними діями спрямованими на їх виконання. Будь-яких доказів, які б свідчили про введення позивача в оману під час укладення таких договорів суд не встановив.
Доводи позивача щодо того, що умови договорів від 05 червня 2019 року та 04 лютого 2021 року є несправедливими, так як була встановлена плата за обслуговування кредитної заборгованості, суд відхилив, оскільки комісія за обслуговування кредитної заборгованості була відома позивачу в момент підписання заяв про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування, а тому порушення вимог ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" щодо несправедливості такої умови договору судом не встановлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 – адвокат Латюк П.Я. подав апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 21 червня 2022 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
У апеляційній скарзі, крім обставин, викладених у позовній заяві, вказує, що оспорюваними пунктами кредитних договорів позивачу фактично було встановлено плату за надання інформації щодо її кредитів, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому надання інших послуг за вказану плату та в чому конкретно такі послуги банку мали проявлятися, умовами договорів не передбачено.
АТ «Перший Український Міжнародний Банк» подало відзив на апеляційну скаргу, у якому посилаючись на законність встановлення у оскаржуваних договорах комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості, а також надання позичальнику всієї необхідної інформації щодо кредитування, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Заслухавши представника позивача – адвоката Латюка П.Я., який з`явився в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом першої інстанції встановлено, що 05 червня 2019 року ОСОБА_1 підписано заяву № 2001326995701 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, якою вона підтвердила прийняття публічної пропозиції Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Згідно із заявою ОСОБА_1 надано споживчий кредит у розмірі 30000 грн. У зазначеній заяві викладені умови видачі кредиту, зокрема: розрахунковий день, строк дії кредитного ліміту процентна ставка. Сплата та розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості у заяві не вказано (т. 1 а.с. 132).
04 лютого 2021 року ОСОБА_1 підписано заяву № 1001807148001 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, якою вона підтвердила прийняття публічної пропозиції Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Згідно із вказаною заявою ОСОБА_1 надано споживчий кредит у розмірі 44000 грн. на споживчі цілі. Заява містить інформацію про умови кредитування: тип кредиту, ліміт кредиту, мета кредиту, спосіб надання кредиту, інформацію про процентні ставки, розмір щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання/невиконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у виді процентної ставки, графік платежів тощо. Також у заяві вказано, що розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 1315,60 грн, усього за 36 місяців 47361,6 грн (т. 1 а.с. 10, а.с.134).
22 лютого 2022 року ОСОБА_1 підписала заяву № 1002099728101 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, якою підтвердила прийняття публічної пропозиції Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Надано споживчий кредит у розмірі 30927 грн. на споживчі цілі, яка містить інформацію про умови кредитування: тип кредиту, ліміт кредиту, мета кредиту, спосіб надання кредиту, інформацію про проценті ставки, розмір щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання/невиконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у виді процентної ставки, графік платежів, тощо. Також у заяві вказано, що розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 2,2 %, а саме становить 686,58 грн щомісячно за період 24 місяці складає 16477,92 гривень (т. 1 а.с. 137).
Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 із посиланням на положення статей 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування» та статей 17-18 Закону України «Про захист прав споживачів» просила визнати вказані кредитні договори недійсними (нікчемними).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що оскільки позивач підписала заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, вона була ознайомлена із умовами кредитування та погодилась із ними, про що свідчить часткова сплата нею платежів за кредитними договорами, тому відсутні підстави для визнання кредитних договорів недійсними.
Із такими висновками колегія суддів погодитись не може.
Відповідно до пункту 6 статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства.
Поняття зобов`язання належить до фундаментальних понять доктрини цивільного права. Розумне тлумачення законодавства можливе лише з врахуванням правової природи зобов`язання.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Таким чином, за змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із наданими сторонами доказами, заява № 2001326995701 від 05 червня 2019 року не містила інформації про необхідність сплати позичальником ОСОБА_1 комісії за обслуговування кредитної заборгованості. 
Водночас згідно із випискою по рахунку ОСОБА_1 , наданою відповідачем, за період з 05 червня 2019 року по 01 червня 2022 року здійснювалось погашення нарахованої комісії в межах договору № 2001326995701 від 05 червня 2019 року, та в загальному за вказаним договором сплачено комісію в розмірі 2421,60 грн (т. 1 а.с. 160-163).
Заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 1001807148001 від 04 лютого 2021 року та № 1002099728101 від 22 лютого 2022 року містять інформацію щодо необхідності сплати позичальником комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі відповідно 1315,60 грн та 686,58 грн щомісячно.
Згідно із виписками по рахунку ОСОБА_1 за кредитним договором № 1001807148001 від 04 лютого 2021 року за період з 04 лютого 2021 року по 01 червня 2022 року сплачено на погашення заборгованості за щомісячною комісією в сумі 17102,80 грн (т. 1 а.с. 151-159).
За кредитним договором № 1002099728101 від 22 лютого 2022 року за період з 22 лютого 2022 року по 01 червня 2022 року сплачено заборгованість за щомісячною комісією в сумі 1373,16 грн (т. 1 а.с. 169-173).
Відповідачем надано Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, якою встановлено умови кредитування, зазначені у заявах, підписаних ОСОБА_1 .
Так, пунктом 5.7.3 Розділу ІІ Публічної пропозиції (у редакціях від 06 квітня 2018 року, 12 серпня 2020 року, 22 лютого 2022 року, які були чинними на час укладення відповідних кредитних договорів) визначено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості за Споживчим кредитом встановлюється за послуги Банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення Споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо Споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо Споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в терміни сплати процентів за користування Споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному в Заяві на приєднання до Договору, від початкової (наданої) суми Споживчого кредиту.
Пунктами 1.1.15-1.1.16 Публічної пропозиції встановлено, що Банк зобов`язаний надавати клієнту виписки при зверненні клієнта до відділення банку, в якому відкритий картковий рахунок, або в інший погоджений з клієнтом спосіб. Винагорода за надання виписок клієнту встановлюється Договором, Тарифами.
Клієнт зобов`язується не рідше одного разу на місяць одержувати у банку виписку за картковим рахунком у спосіб, визначений клієнтом у заяві на приєднання, ознайомлювати держателів додаткових карток з операціями по карткам та контролювати рух коштів. Власник рахунку/держатель додаткової картки зобов`язаний щомісячно перевіряти виписку за картковим рахунком та контролювати санкціонованість проведення операцій.
За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом – витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі – Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, – щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Пунктами 1.1.15-1.1.16 Публічної пропозиції Банку зобов`язано позичальника отримувати не рідше одного разу на місяць виписку за картковим рахунком, тобто, інформацію щодо кредиту, та встановлено, що надання такої інформації є оплатним згідно з умовами договору та Тарифами банку.
Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, колегія суддів приходить до висновку, що умови договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ «ПУМБ», згідно із якими банком встановлено комісію за надання інформаційних послуг щодо отримання клієнтом виписки за картковим рахунком у спосіб, визначений клієнтом у заяві на приєднання (пункти 1.1.15, 1.1.6, 5.7.3 Публічної пропозиції), є нікчемними, оскільки вони суперечать вимогам Закону України «Про споживче кредитування».
ОСОБА_1 просила суд визнати кредитні договори, укладені між сторонами, недійсними/нікчемними.
Разом з тим колегія суддів прийшла до висновку щодо нікчемності лише положень кредитних договорів про встановлення щомісячної плати за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, та не знайшла підстав в межах заявлених позовних вимог для визнання недійсними чи встановлення нікчемності кредитних договорів у повному обсязі. Визнання недійсним певного положення правочину не є підставою для визнання недійсним правочину в цілому.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц та від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 дійшла таких висновків: недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України); якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтepecy позивача; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, – відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.
З огляду на викладене, оскільки судом встановлено нікчемність умов кредитних договорів щодо нарахування щомісячної комісії за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, відповідач зобов`язаний повернути позивачу сплачені на виконання нікчемних умов договору кошти в розмірі 20897,56 грн.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення із відповідача коштів, отриманих на виконання нікчемних умов договорів споживчого кредиту від 05 червня 2019 року №2001326995701, від 04 лютого 2021 року за № 1001807148001, від 22 лютого 2022 року за № 1002099728101, укладених між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 , в розмірі 20897 гривень 56 коп.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку із тим, що ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору та її позовні вимоги задоволено на 59 % (20897,56*100/35295,29), із відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1463,79 грн (992,4*59/100 + 1488,6*59/100).
Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Латюка Петра Яковича задовольнити частково.
Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 21 червня 2022 року скасувати та прийняти нове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 кошти, отриманні на виконання нікчемних умов договорів споживчого кредиту від 05 червня 2019 року №2001326995701, від 04 лютого 2021 року за № 1001807148001, від 22 лютого 2022 року за № 1002099728101, укладених між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 , в розмірі 20897 гривень 56 коп.
Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь Державного бюджету України судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1463 гривні 79 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді 

Повний текст постанови складений 23 вересня 2022 року