ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2022 р.                                                 Справа №914/1974/17

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Галушко Н.А.
суддів                                                                      Желіка М.Б.
                                                                      Орищин Г.В.

секретар судового засідання Олійник Н.

за участю представників сторін
від позивача: Поліщук Н.Г.-представник
від відповідача Вук У.І.-адвокат

розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» №79001-Ск-17421-1022 від 07.10.2022 (вх. № ЗАГС 01-05/2505/22 від 12.10.2022)
на ухвалу Господарського суду Львівської області від 28.09.2022  (повний текст складено 03.10.2022)
за скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» на дії приватного виконавця виконавчого округу м.Києва - Пилипчука В.Г.
у справі №914/1974/17
за позовом:Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
до відповідача:Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз»
про стягнення 506       606 082,44 грн
          
Короткий зміст скарги і ухвали суду першої інстанції.
19.09.2022 до Господарського суду Львівської області надійшла скарга Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» на дії приватного виконавця виконавчого округу м.Києва - Пилипчука В.Г. (надалі по тексту «скарга на дії приватного виконавця») у справі №914/1974/17, відповідно до якої, скаржник просить суд (з врахуванням  зміни та доповнення до скарги від 23.09.2022):
-визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича по винесенню постанов:
від 15.09.2022 про відкриття виконавчого провадження №ВП 69868544;
від 15.09.2022 по виконавчому провадженню №69868544 про арешт коштів боржника;
від 15.09.2022 по виконавчому провадженню №69868544 про стягнення з боржника основної винагороди;
від 15.09.2022 по виконавчому провадженню №69868544 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження;
від 16.09.2022 по виконавчому провадженню №69868544 про арешт майна боржника;
від 16.09.2022 по виконавчому провадженню №69868544 про розшук майна боржника;
від 16.09.2022 про відкриття виконавчого провадження ВП №69879064;
від 16.09.2022 по виконавчому провадженню №69879064 про стягнення з боржника основної винагороди;
від 16.09.2022 по виконавчому провадженню №69879064 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження;
від 16.09.2022 по виконавчому провадженню №69879064 про об`єднання виконавчих проваджень №69868544, №69879064 у зведене виконавче провадження №69879108.
-зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича усунути порушення шляхом скасування постанов:
від 15.09.2022 про відкриття виконавчого провадження №ВП 69868544;
від 15.09.2022 по виконавчому провадженню №69868544 про арешт коштів боржника;
від 15.09.2022 по виконавчому провадженню №69868544 про стягнення з боржника основної винагороди;
від 15.09.2022 по виконавчому провадженню №69868544 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження;
від 16.09.2022 по виконавчому провадженню №69868544 про арешт майна боржника;
від 16.09.2022 по виконавчому провадженню №69868544 про розшук майна боржника;
від 16.09.2022 про відкриття виконавчого провадження ВП №69879064;
від 16.09.2022 по виконавчому провадженню №69879064 про стягнення з боржника основної винагороди;
від 16.09.2022 по виконавчому провадженню №69879064 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження;
від 16.09.2022 по виконавчому провадженню №69879064 про об`єднання виконавчих проваджень №69868544, №69879064 у зведене виконавче провадження №69879108.
- за результатами розгляду скарги, зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича зупинити виконання за виконавчими документами, виданими по справі №914/1974/17 від 14.09.2022.

Скаржник зазначає, що ухвалою окружного адміністративного суду м.Києва у справі №640/31819/21 від 07.07.2022 року заборонено органам та особам, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, вчиняти дії по примусовому стягненню заборгованості Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» перед Акціонерним товариством «НАК «Нафтогаз України», яка виникла до 31 грудня 2020 року за договором на купівлю-продаж природного газу №13-259-ВТВ від 04 січня 2013 року у справі №914/1974/17 та перед Акціонерним товариством «Укртрансгаз» , яка виникла до 31 грудня 2020 року за договором транспортування природного газу №1512000709 від       17 грудня 2015 року у справі №914/2/19;
19.07.2022 приватного виконавця Пилипчука В.Г. повідомлено про наявність такої ухвали шляхом надсилання листа на електронну адресу з електронним цифровим підписом та поштовим відправленням. 01.08.2022 поштове відправлення вручено адресату особисто.
Згідно ч.1       ст. 156 КАС України ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого       провадження.
На думку скаржника, у зв`язку із наявністю ухвали про забезпечення позову відкриття виконавчого провадження є протиправним.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 28.09.2022 у справі №914/1974/17 у задоволенні скарги Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» на дії приватного виконавця виконавчого округу м.Києва - Пилипчука Віталія Григоровича- відмовлено повністю.
Ухвала суду мотивована тим, що на момент відкриття приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Пилипчуком В.Г. виконавчого провадження з примусового виконання наказів Господарського суду Львівської області від 14.09.2022 у справі №914/1974/17 не існувало жодних обмежень, які б унеможливлювали вчинити дії з винесення постанов про відкриття виконавчого провадження та інших похідних постанов, винесених приватним виконавцем. Дії приватного виконавця з вчинення виконавчих дій за виконавчими провадженнями №69868544 №69879064 по виконанню наказів Господарського суду Львівської області від 14.09.2022 у справі №914/1974/17 вчинені відповідно до закону, в межах повноважень приватного виконавця і право скаржника не було порушено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзивів на апеляційну скаргу 
АТ “Оператор газорозподільної системи “Львівгаз” подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 28.09.2022  у справі №914/1974/17 та прийняти нове рішення, яким скаргу на дії приватного виконавця виконавчого округу м.Києва - Пилипчука В.Г. задоволити, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необгрунтованою.
Скаржник вважає, що суд не застосував норму права, яка підлягає застосуванню, а саме ч.1 ст. 156 КАС України, в якій прямо зазначено, що ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження, частину 8 ст. 154 КАС України в якій вказано, що оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Також, на думку скаржника судом не враховано, що зупинення виконання оскаржуваного рішення та зупинення дії оскаржуваного рішення не є тотожними поняттями. Постанови про стягнення основної винагороди та/або витрат виконавчого провадження відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства і тому суд в цій частині повинен закрити провадження у справі.
Скаржник вважає, що приватним виконавцем Пилипчуком В.Г. винесено постанови про арешт майна боржника та про розшук майна боржника ВП №69868544 від 16.09.2022 з порушенням ч. 5 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження". Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.09.2022 у справі №640/31819/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами НКРЕКП, AT «Укртрансгаз», AT "НАК "Нафтогаз України" на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.07.2022 та зупинено дію ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.07.2022. Зупинення дії не означає зупинення виконання оскаржуваного рішення, що прямо заборонено ст. 156 КАС України. Відтак у приватного виконавця були відсутні підстави для винесення оскаржуваних постанов.

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у відзиві на апеляційну скаргу просить ухвалу суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, оскільки ухвала суду є законною та обґрунтованою, прийнятою з урахуванням норм матеріального та з дотриманням норм  процесуального права, а також з дослідженням усіх обставин справи. Апеляційна скарга AT «Львівгаз» є необгрунтованою та безпідставною,.
Позивач зазначає, що у разі надходження до виконавця заяви стягувача про примусове виконання рішення разом з оригіналом виконавчого документа, який відповідає всім вимогам та критеріям Закону України «Про виконавче провадження»,  передбачено імперативний обов`язок приватного виконавця відкрити виконавче провадження та вчиняти дії з примусового виконання. Таким чином, у приватного виконавця Пилипчука В.Г. не було законодавчо визначених підстав для повернення виконавчих документів (наказів Господарського суду Львівської області у справі №914/1974/17) стягувачу без прийняття до виконання.
Отже, отримавши від стягувача заяви про примусове виконання рішень разом з оригіналами виконавчих документів (наказів Господарського суду Львівської області у справі №914/1974/17), приватний виконавець Пилипчук В.Г. правомірно виніс постанови про відкриття виконавчих проваджень від 15.09.2022 року ВП № 69868544 та № 69879064. Дії приватного виконавця з вчинення виконавчих дій  по виконанню наказів господарського суду Львівської області від 14.09.2022 у справі №914/1974/17 вчинені відповідно до закону, в межах повноважень приватного виконавця і право заявника не було порушено.
Позивач вважає, що чинне законодавство не містить заборони накладення виконавцем арешту одночасно на грошові кошти на інше майно боржника з метою забезпечення примусового виконання судового рішення, а розшук майна є прямим обов`язком виконавця. У цьому випадку в першу чергу здійснюється примусове списання грошових коштів, а за їх відсутності у достатньому для виконання рішення обсязі - відбувається вилучення та примусова реалізація виявленого майна боржника. При цьому, враховуючи динамічність руху грошових коштів на рахунках боржника, черговість здійснення таких виконавчих дій визначається державним виконавцем самостійно, з урахуванням конкретних обставин, у тому числі фінансового стану боржника.
Отже, AT «Львівгаз» не доведено жодними допустимим доказами наявність підстав для скасування ухвали Господарського суду Львівської області від 28.09.2022 у справі №914/1974/17.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Пилипчук Віталій Григорович у відзиві на апеляційну скаргу просить ухвалу суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, оскільки ухвала суду є законною та обгрунтованою, прийнятою з додержанням норм матеріального і процесуального права
Судом першої інстанції вірно вказано, що на момент відкриття приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Пилипчуком В.Г. виконавчого провадження з примусового виконання наказів господарського суду Львівської області від 14.09.2022 року у справі №914/1974/17, не існувало жодних обмежень, які б унеможливлювали вчинити дії з винесення постанов про відкриття виконавчого провадження та інших похідних постанов, винесених приватним виконавцем.
Приватний виконавець вважає, що доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення ним норм КАС України, норм Закону України «Про виконавче провадження».

Процесуальні дії суду у справі.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від  12.10.2022 справу №914/1974/172 призначено судді-доповідачу Галушко Н.А., суддям Желіку М.Б., Орищин Г.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від  17.10.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» на ухвалу Господарського суду Львівської області від 28.09.2022 та призначено розгляд справи на 08.11.2022.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 08.11.2022 розгляд справи відкладено на 15.11.2022.
Сторони в судовому засіданні виклали свої доводи, міркування та заперечення щодо вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 15.11.2022 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Західного апеляційного господарського суду.

Обставини справи.
Ухвалою окружного адміністративного суду м.Києві у справі №640/31819/21 від 07.07.2022 заборонено органам та особам, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, вчиняти дії по примусовому стягненню заборгованості Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» перед Акціонерним товариством «НАК «Нафтогаз України», яка виникла до 31 грудня 2020 року за договором на купівлю-продажу природного газу №13-259-ВТВ від 04.01.2013 у справі №914/1974/17 та перед Акціонерним товариством «Укртрансгаз», яка виникла до 31 грудня 2020 року за договором транспортування природного газу №1512000709 від 17.12.2015 у справі №914/2/19.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.09.2022 року у справі №640/3181/21 зупинено дію ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.07.2022..
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями), відповідно до статті 325 Кодексу адміністративного судочинства України.
Таким чином, ухвала Шостого апеляційного адміністративного суду набрала законної сили 07.09.2022.
Отже, обставина того, що апеляційний адміністративний суд зупинив дію ухвали про забезпечення позову свідчить про те, що така ухвала з моменту зупинення її дії перестала діяти та, як наслідок, обмеження, установлені в ухвалі про забезпечення позову, також перестали діяти (аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 06.08.2021 у справі № 904/5740/19).
Суд першої інстанції також зазначив, що накази Господарського суду Львівської області від 14.09.2022 у справі №914/1974/17 не визнано такими, що не підлягають виконанню.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.
За змістом статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ст.18 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується із нормами ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Згідно зі статтею 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ч.1 та 2 ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
У відповідності до частини 1 статті 232 Господарського процесуального кодексу України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.
Європейський суд з прав людини у справі “Глоба проти України” у рішенні no. 15729/07 від 05 липня 2012 року зазначив про те, що пункт 1 статті 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Європейський суд з прав людини зазначив, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.
Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені в постанові від 10 вересня 2018 року у справі № 905/3542/15.
За приписами ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Отже підставою для відкриття виконавчого провадження є пред`явлений до органу, який здійснює примусове виконання рішення, виконавчий документ разом із заявою стягувача про відкриття виконавчого провадження.
Частиною 1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
За нормами ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувана про примусове виконання рішення.
Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження»).
При цьому, боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення (п.1 ч. 5 статті 19 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження»).
Із аналізу зазначених норм чинного законодавства України слідує, що належне виконання приватним виконавцем покладених на нього обов`язків гарантує, зокрема непорушність майнових прав як стягувана так і боржника.
Відповідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2)звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувану предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Частиною 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Рішенням господарського суду Львівської області від 04.02.2020 року (у зв`язку з невиконанням Договору № 13-259-ВТВ купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 року) стягнуто з AT «Львівгаз» на користь НАК «Нафтогаз України» 348 494 542,60 грн основного боргу, 44 399 319,92 грн пені, 15 998 052,04 грн 3% річних, 70 444 987,48 грн інфляційних втрат та 227 081,48 грн судового збору.
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 16.08.2022 у справі №914/1974/17 рішення Господарського суду Львівської області від 04.02.2020 у справі №914/1974/17 в частині відмови у стягненні 24 950 134,28грн пені скасовано. В цій частині прийнято нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення пені задоволено частково. Стягнуто з AT «Львівгаз» на користь «Нафтогаз України» 348 494 542,60 грн основного боргу, 69 349 454,20грн пені, 15 998 052,04 грн 3% річних, 70 444 987,48 грн інфляційних втрат, 238 901,38грн судового збору. Також вказаною постановою стягнуто з AT «Львівгаз» на користь «Нафтогаз України» 360 000,00грн судового збору за перегляд рішення апеляційним судом та 2 270,00грн за подання касаційної скарги.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва у справі №640/31819/21 від 07.07.2022 заборонено органам та особам, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, вчиняти дії по примусовому стягненню заборгованості Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» перед Акціонерним товариством «НАК «Нафтогаз України», яка виникла до 31 грудня 2020 року за договором на купівлю-продаж природного газу №13-259-ВТВ від 04 січня 2013 року у справі №914/1974/17 та перед Акціонерним товариством «Укртрансгаз» , яка виникла до 31 грудня 2020 року за договором транспортування природного газу №1512000709 від       17 грудня 2015 року у справі №914/2/19;
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.09.2022 у справі №640/31819/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами НКРЕКП, AT «Укртрансгаз», AT "НАК "Нафтогаз України" на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.07.2022 та зупинено дію ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.07.2022. 
На виконання вищевказаної постанови Господарським судом Львівської області видано відповідні накази від 14.09.2022 у справі № 914/1974/17, які 15.09.2022 скеровані НАК «Нафтогаз України» на виконання до приватного виконавця Пилипчука В.Г.
15.09.2022 приватним виконавцем відкрито виконавчі провадження з примусового виконання вищевказаної постанови:
виконавче провадження № 69868544 щодо стягнення 348 494 542,60 грн основного боргу, 69 349 454,20 грн пені, 15 998 052,04 грн 3% річних, 70 444 987,48 грн інфляційних втрат, 238 901,38 грн судового збору;
виконавче провадження № 69879064 щодо стягнення 360 000,00 грн судового збору за перегляд рішення апеляційним судом та 2 270,00 грн за подання касаційної скарги.
Накази Господарського суду Львівської області від 14.09.2022 у справі № 914/1497/17, видані на виконання постанови Західного апеляційного господарського суду від 16.08.2022 у справі №914/1974/17 відповідають всім вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та підлягають виконанню зокрема і приватними виконавцями.
З огляду на наведене, в разі надходження до виконавця заяви стягувача про примусове виконання рішення разом з оригіналом виконавчого документа, який відповідає всім вимогам та критеріям цього Закону, Законом України «Про виконавче провадження» передбачений імперативний обов`язок приватного виконавця відкрити виконавче провадження та вчиняти дії з примусового виконання. Отже, у приватного виконавця Пилипчука В.Г. не було законодавчо визначених підстав для повернення виконавчих документів (наказів Господарського суду Львівської області у справі №914/1974/17) стягувачу без прийняття до виконання.
Отже, отримавши від стягувача заяви про примусове виконання рішень разом з оригіналами виконавчих документів (наказів Господарського суду Львівської області у справі №914/1974/17), приватний виконавець Пилипчук В.Г. правомірно виніс постанови про відкриття виконавчих проваджень від 15.09.2022 ВП № 69868544 та № 69879064.
З огляду на наведене, правомірним є висновок суду першої інстанції, що оскаржувані дії, вчинені приватним виконавцем відповідно до закону, в межах повноважень приватного виконавця.
Отже, на момент відкриття приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Пилипчуком В.Г. виконавчого провадження з примусового виконання наказів Господарського суду Львівської області від 14.09.2022 у справі №914/1974/17, не існувало жодних обмежень, які б унеможливлювали вчинення дій з винесення постанов про відкриття виконавчого провадження та інших похідних постанов, винесених приватним виконавцем.
Щодо посилання скаржника на те, що судом не враховано, що зупинення виконання оскаржуваного рішення та зупинення дії оскаржуваного рішення не є тотожними поняттями, судова колегія зазначає таке. Суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії, якщо зупинити його виконання неможливо. Зазначена норма є імперативною та має на меті запобігти ймовірним наслідкам застосування судового рішення, що оскаржується (зокрема його виконанню), на час доки триває апеляційний перегляд. Зазначення про це в ухвалі про відкриття апеляційного провадження має лише інформаційне, констатуюче значення, спрямоване на забезпечення обізнаності усіх, хто має відношення до справи, з зупиненням дії оскаржуваного рішення. Тобто зупинення дії оскаржуваного рішення є імперативним наслідком поновлення строку на апеляційне оскарження. Обставина того, що Шостим апеляційний адміністративний суд ухвалою від 07.09.2022 у справі №640/3181/21 зупинено дію ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.07.2022 про забезпечення позову свідчить про те, що ухвала Окружного адміністративного суду м.Києва у справі №640/31819/21 від 07.07.2022 з моменту зупинення її дії перестала діяти та, як наслідок, обмеження, установлені в ухвалі про забезпечення позову, також перестали діяти. Зупинення дії оскаржуваного рішення, як і зупинення виконання, унеможливлює вчинення дій на виконання такого рішення (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07.07.2020 у справі № 540/2608/18).
З огляду наведене, дії приватного виконавця з вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням №69868544 по виконанню наказів Господарського суду Львівської області від 14.09.2022 у справі №914/1974/17 вчинені відповідно до закону, в межах повноважень приватного виконавця і право боржника не було порушено.

Не беруться до уваги посилання скаржника, що у зв`язку із наявністю ухвали Окружного адміністративного суду м.Києва у справі №640/31819/21 від 07.07.2022, якою заборонено органам та особам, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, вчиняти дії по примусовому стягненню заборгованості Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» перед Акціонерним товариством «НАК «Нафтогаз України», яка виникла до 31.12.2020, зокрема, за договором на купівлю-продаж природного газу №13-259-ВТВ від 04.01.2013 у справі №914/1974/17 відкриття виконавчого провадження є протиправним, оскільки зазначене спростовується доводами викладеними вище.
Також судовою колегією не беруться до уваги посилання скаржника на те, що приватним виконавцем Пилипчуком В.Г. винесено постанови про арешт майна боржника та про розшук майна боржника ВП №69868544 від 16.09.2022 з порушенням ч. 5 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" з огляду на таке. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.
Частинами 1, 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Одночасно відповідно до ч. 5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено обороноздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.
Приписами статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти. На підставі отриманої інформації, державний виконавець накладає арешт на майно, та, у разі необхідності, керуючись ч. 3 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» вживає заходів щодо розшуку транспортного засобу боржника.
Отже, чинне законодавство не містить заборони накладення виконавцем арешту одночасно на грошові кошти на інше майно боржника з метою забезпечення примусового виконання судового рішення, а розшук майна є прямим обов`язком виконавця. Оскільки суд відмовляє в задоволенні скарги щодо визнання неправомірними дій приватного виконавця, не підлягають задоволенню також вимоги про зобов`язання приватного виконавця усунути виявлені порушення шляхом скасування постанов.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції АТ  «Львівгаз» подано заяву про закриття провадження в частині розгляду вимог щодо:
- визнання неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича по винесенню постанов від 15.09.2022 р. по виконавчому провадженню №69868544 про стягнення з боржника основної винагороди; від 15.09.2022 по виконавчому провадженню №69868544 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; від 16.09.2022 по виконавчому провадженню №69879064 про стягнення з боржника основної винагороди; від 16.09.2022 по виконавчому провадженню №69879064 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження;
-зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича усунути порушення шляхом скасування постанов від 15.09.2022 по виконавчому провадженню №69868544 про стягнення з боржника основної винагороди; від 15.09.2022 по виконавчому провадженню №69868544 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; від 16.09.2022 по виконавчому провадженню №69879064 про стягнення з боржника основної винагороди; від 16.09.2022 по виконавчому провадженню №69879064 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у зв`язку із тим, що спір в даній частині відноситься до юрисдикції адміністративних судів та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства .
Зокрема, заявник посилався на те, що частиною 2 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Враховуючи вищезазначене, AT "Львівгаз" подано адміністративний позов про визнання протиправними та скасування постанов про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у виконавчих провадженнях №69868544 та № 69879064. Львівським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі №380/13876/22.
Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Пилипчук Віталій Григорович заперечив проти заяви про закриття провадження та просить залишити її без розгляду, посилаючись на те, що доводи скаржника в частині закриття провадження у справі необгрунтовані та відсутні підстави для задоволення заяви про закриття провадження, заява скаржника подана після закінчення строку на її подання та підлягає залишенню без розгляду. Під час розгляду даної справи судом першої інстанції відмовлено у задоволенні скарги у повному обсязі, оскільки на момент відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказів господарського суду Львівської області від 14.09.2022 у справі №914/1974/17 не існувало жодних обмежень, які б унеможливлювали вчинити дії з винесення постанов про відкриття виконавчого провадження та інших похідних постанов, винесених приватним виконавцем.
Відтак, враховуючи правомірність дій Приватного виконавця з відкриття виконавчого провадження, останній фактично виконав свій обов`язок з винесення постанов про стягнення основної винагороди та суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні скарги повністю. 
АТ «НАК «Нафтогаз» у поясненні на апеляційну скаргу просить заяву боржника про закриття провадження у справі № 914/1974/17 залишити без задоволення, оскільки остання подана до суду апеляційної інстанції з грубим порушенням норм процесуального права та не може бути задоволеною. Суд першої інстанцій розглядав заявлені вимоги боржника і ухвалив рішення саме в межах вимог, заявлених AT «Львівгаз» у скарзі на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва - Пилипчука Віталія Григоровича.
Відповідно до ч. 5 ст. 269 ГПК України у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, тому подання такої заяви на стадії апеляційного розгляду суперечить процесуальним нормам.
Позивач вважає, що судом обгрунтовано, в межах заявлених вимог боржника, враховуючи правомірність дій виконавця при відкритті виконавчих проваджень, відмовлено у задоволенні скарги в повному обсязі.

Щодо наведеного судова колегія зазначає таке.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження»  виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.
Отже, постанови про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у виконавчих провадженнях №69868544 та № 69879064 є самостійними виконавчими документами, які підлягають примусовому виконанню.
Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені й Законом України «Про виконавче провадження», згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Водночас частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Таким чином, Закон України «Про виконавче провадження»  установлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово робила висновок про те, що спір з приводу оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, прийнятої під час дії Закону України «Про виконавче провадження», підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, було видано виконавчий документ, що знаходився на примусовому виконанні у державного виконавця ((аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №295/6656/14-ц) .
Відповідно до п.1 ч.1 ст. ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
З огляду на викладене колегія  суддів прийшла до висновку, що на вимоги 
-про визнання неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича по винесенню постанов від 15.09.2022 р. по виконавчому провадженню №69868544 про стягнення з боржника основної винагороди; від 15.09.2022 по виконавчому провадженню №69868544 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; від 16.09.2022 по виконавчому провадженню №69879064 про стягнення з боржника основної винагороди; від 16.09.2022 по виконавчому провадженню №69879064 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження;
-зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича усунути порушення шляхом скасування постанов від 15.09.2022 по виконавчому провадженню №69868544 про стягнення з боржника основної винагороди; від 15.09.2022 по виконавчому провадженню №69868544 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; від 16.09.2022 по виконавчому провадженню №69879064 про стягнення з боржника основної винагороди; від 16.09.2022 по виконавчому провадженню №69879064 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження  
не поширюється юрисдикція господарського суду, спір в даній частині відноситься до юрисдикції адміністративних судів та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, в зв`язку із чим в частині розгляду цих вимог провадження  підлягає закриттю.
Пунктом 1       ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод       (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 року зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії" висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]".

Відповідно до ч.2 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно із ч.ч.1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з ч.1 ст.278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених       статтями 226       та       231       цього Кодексу.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд ухвали в апеляційному порядку покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 231, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 278, 282- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» №79001-Ск-17421-1022 від 07.10.2022 (вх. № ЗАГС 01-05/2505/22 від 12.10.2022) задоволити частково.
2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 28.09.2022 у справі №914/1974/17 скасувати частково. 

Закрити провадження  в частині розгляду вимог щодо:

- визнання неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича по винесенню постанов від 15.09.2022 р. по виконавчому провадженню №69868544 про стягнення з боржника основної винагороди; від 15.09.2022 по виконавчому провадженню №69868544 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; від 16.09.2022 по виконавчому провадженню №69879064 про стягнення з боржника основної винагороди; від 16.09.2022 по виконавчому провадженню №69879064 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження;

-зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича усунути порушення шляхом скасування постанов від 15.09.2022 по виконавчому провадженню №69868544 про стягнення з боржника основної винагороди; від 15.09.2022 по виконавчому провадженню №69868544 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; від 16.09.2022 по виконавчому провадженню №69879064 про стягнення з боржника основної винагороди; від 16.09.2022 по виконавчому провадженню №69879064 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

В решті ухвалу Господарського суду Львівської області від 28.09.2022 у справі №914/1974/17 залишити без змін. 
3. Судовий збір за перегляд ухвали в апеляційному порядку покласти на скаржника.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 28.11.2022.

Головуючий суддя                                                            Галушко Н.А.

Суддя                                                                      Желік М.Б.

Суддя                                                                      Орищин А. В.