ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року 
м. Київ
справа №360/1605/21
адміністративне провадження № К/9901/46640/21  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Коваленко Н.В. та Стрелець Т.Г., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу     № 360/1605/21
за позовом ОСОБА_1 
до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області в особі ліквідаційної комісії 
про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії
за касаційною скаргою     Міністерства внутрішніх справ України
на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року (ухвалене у складі головуючого судді Борзаниці С.В.)    та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року (прийняту у складі колегії: головуючого судді Гайдара А.В., суддів Гаврищук Т.Г., Компанієць І.Д.),
У С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог
1.    У березні 2021 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд із позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС, відповідач 1, скаржник), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області в особі ліквідаційної комісії (далі - ліквідаційна комісія, відповідач 2), у якому просив:
визнати неправомірними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо безпідставного затягування у прийнятті рішення про призначення та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому з 01 листопада 2019 року ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок травми, отриманої під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку; 
зобов`язати МВС у місячний строк прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та надіслати його разом із документами до ліквідаційної комісії для видання наказу про виплату йому такої допомоги; 
зобов`язати ліквідаційну комісію здійснити ОСОБА_1 виплату одноразової грошової допомоги відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання Міністерства внутрішніх справ України.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.    Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року, позов задоволено частково:
визнано протиправною бездіяльність МВС щодо належного розгляду висновку ліквідаційної комісії про призначення одноразової допомоги працівнику міліції в разі поранення або встановлення інвалідності згідно із    Законом України «Про міліцію»    від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ (далі - Закон № 565-ХІІ) відносно ОСОБА_1 та прийняття рішення відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 (далі - Порядок №    850);
зобов`язано МВС у місячний строк прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому з 01 листопада 2019 року ІІ групи інвалідності, що настала у нього внаслідок травми, отриманої під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, та надіслати його разом із документами до ліквідаційної комісії для видання наказу про виплату йому такої допомоги;
у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
3.    Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що права позивача щодо прийняття рішення про призначення спірної допомоги порушені та підлягають відновленню. В контексті наведеного суди зазначили, що вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку № 850, і підстави, з якої виходило МВС, відмовляючи у призначенні одноразової грошової допомоги, вказана норма не містить. Окрім того, суди вказали, що аналіз положень пунктів 7, 8, 9 Порядку № 850 свідчить, що у МВС виникає обов`язок прийняти рішення про призначення або відмову в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги після  надходження до нього висновку на призначення одноразової грошової допомоги за результатами розгляду заяви та відповідних документів позивача. Суд апеляційної інстанції також вказав, що наведені висновки узгоджуються з позиціями Верховного Суду, висловленим у постановах від 30 січня 2018 року у справі №822/1579/17, від 23 червня 2020 року у справі № 296/10884/16-а, від 30 січня 2018 року у справі № 822/1579/17, від 13 лютого 2018 року у справах № 808/1866/16 та № 806/845/16, від 18 жовтня у справі № 369/13187/17, від 27 березня 2020 року у справі № 804/3064/17, від 30 березня 2020 року у справі № 711/493/17, від 15 квітня 2020 року у справі №806/3247/18, від 13 лютого 2018 року у справі № 808/1866/16, від 01 серпня 2018 року у справі № 750/5060/17, від 18 жовтня 2018 року у справі № 369/13187/17, від 28 березня 2019 року у справі № 296/10138/16-а, від 24 жовтня 2019 року у справі №817/713/16 та від 13 лютого 2020 року у справі № 822/1136/17.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
4.    Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, Міністерство внутрішніх справ України звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволених позовних вимог та прийняти у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
5.    В обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що оскаржувані судові рішення прийняті без дотримання судами положень Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон №         580-VIII) та Порядку № 850.
6. Скаржник зауважує, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у зв`язку зі встановленням вищої групи інвалідності зі спливом дворічного строку після первинного встановлення інвалідності.
7. У зв`язку з цим, скаржник наголошує, що така позиція судів попередніх інстанцій не відповідає висновкам, викладеним, зокрема, у постанові Верховного Суду 22 жовтня 2020 року у справі №         711/1837/18, де Верховний Суд прийняв рішення про необхідність відступлення від висновку, викладеного вперше у постанові від 13 лютого 2018 року у справі № 808/1866/16 та інших, у яких міститься подібний висновок щодо застосування положень         статті 23 Закону № 565-XII         та         пункту 4 Порядку         № 850 та вказав, що положення щодо отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку зі встановленням працівникові міліції під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності (виплату різниці у розмірах одноразової грошової допомоги) визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду та міститься виключно у         пункті 4 Порядку         № 850; передбачені         пунктом 4         Порядку № 850 обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності застосовуються починаючи з 31 жовтня 2015 року - з дня набрання чинності вказаним Порядком;         зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності незалежно від дати, коли їх встановлено вперше до 31 жовтня 2015 року чи після. 
8. Окрім того, скаржник також наводить у касаційній скарзі висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 10 грудня 2020 року у справі №         696/575/17, від 02 грудня 2020 року у справі №         1.380.2019.006957, від 30 березня 2021 року у справі №         817/1599/18, від 31 березня 2021 року у справі №440/1491/20 аналогічного змісту. 
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
9.    Касаційна скарга надійшла до Суду 16 грудня 2021 року.
10.    Ухвалою Верховного Суду від 04 січня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі №360/1605/21, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати відзив на касаційну скаргу.
11. Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2022 року задоволено клопотання Міністерства внутрішніх справ України про зупинення виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року в адміністративній справі №360/1605/21 та зупинено виконання вказаного рішення до закінчення касаційного перегляду.
12.    Ухвалою Верховного Суду від 21 вересня 2022 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 22 вересня 2022 року.
Позиція інших учасників справи
13.    28 січня 2022 року до Суду надійшов відзив позивача на касаційну скаргу відповідача, у якому зазначається, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, прийнятими з правильним застосуванням норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.     Позивач вказує, що Законом № 565-ХІІ не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, відтак рішення судів попередніх інстанцій ухвалені відповідно до вимог чинного законодавства України та враховуючи усі фактичні обставини справи. Вказані твердження позивач обґрунтував посиланням на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 822/1579/17, від 13 лютого 2018 року у справі № 828/1866/16 та №806/845/16, від 18 жовтня 2019 року у справі № 369/13187/17, від 27 березня 2020 року у справі №    804/3064/17, від 30 березня 2020 року у справі №    711/493/17, від 15 квітня 2020 року у справі №    806/3247/18
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій 
14.    Судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що відповідно до свідоцтва про хворобу № 32, виданого 02 квітня 2014 року військово-лікарською комісією, ОСОБА_1 , 1973 року народження, підполковник міліції, начальник відділу управління ГУ МВС України у Луганській області, отримав захворювання, пов`язане з виконанням службових обов`язків.
15. Висновками акта про нещасний випадок №70 від 15 грудня 2010 року та акта розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 15 грудня 2010 року підтверджується настання нещасного випадку з ОСОБА_1 у період проходження служби при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, у боротьбі із злочинністю.
16. Виписка з акта огляду Медико-соціальної експертної комісії від 30 жовтня 2014 року до довідки серії 10 АВВ №613164 свідчить, що позивачу з 30 жовтня 2014 року встановлено ІIІ групу інвалідності, причина інвалідності: травма голови у 1999 році, пов`язана з виконанням службових обов`язків.
17. Згідно виписки з акта огляду Медико-соціальної експертної комісії від 15 жовтня 2019 року №142531, позивачу з 01 листопада 2019 року встановлено ІI групу інвалідності, причина інвалідності: травма голови у 1999 році, пов`язана з виконанням службових обов`язків; висновок про умови та характер праці: життєдіяльність значно обмежена.
18. У довідці про результати визначення у застрахованої особи ступеню втрати професійної працездатності у відсотках Медико-соціальної експертної комісії від 22 жовтня 2019 року серії 12 ААА № 005777 зазначено, що позивач має ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: повторно по страховці 70% по свідоцтву про хворобу № 32 від 02 квітня 2014 року згідно постанови КМУ № 850 від 21 травня  2015 року, первинно у 2014 році (30%), причина втрати професійної працездатності: травма голови у 1999 році, пов`язана з виконанням службових обов`язків.
19. Згідно з довідкою    ліквідаційної комісії від 17 березня 2020 року № 255/111/22-2020 ОСОБА_1 була нарахована та виплачена одноразова грошова допомога при визначенні ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок травми, отриманої при виконанні службових обов`язків, забезпечення їх проведення, в розмірі 62208 грн згідно платіжного доручення від 29 січня 2015 року № 90.
20. Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року апеляційну скаргу на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі    № 360/2962/20 задоволено частково. Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року скасовано. Позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області щодо належного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги        та прийняття рішення відповідно до Порядку №850. Зобов`язано Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом №565-ХІІ та Порядком №850, як особі з інвалідністю ІІ групи з 01 листопада 2019 року, інвалідність якого настала внаслідок травми, отриманої під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та скласти висновок на призначення одноразової грошової допомоги, який направити до Міністерства внутрішніх справ України. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
21. 05 січня 2021 року на адресу ліквідаційної комісії від позивача надійшла заява про виплату одноразової грошової допомоги, яка зареєстрована за вх. № Г-18 від 05 січня 2021 року. До заяви були надані копії наступних документів: довідки МСЕК серія 12ААА 005777 від 22 жовтня 2019 року; висновку з огляду МСЕК серія 12 ААБ № 142531 від 15 жовтня 2019 року; свідоцтва про хворобу № 32 від 02 квітня 2014 року; актів про нещасний випадок Н-1 та Н-5; висновку про розслідування нещасного випадку; виписки з акта огляду МСЕК від 30 жовтня 2014 року серії 10 ААВ № 613164; копії паспорту та ідентифікаційного коду; банківські реквізити; наказу про звільнення позивача; довідка про взяття позивача на облік як ВПО.
22. Ліквідаційна комісія склала висновок про призначення одноразової допомоги працівнику міліції в разі поранення або встановлення інвалідності згідно із    Законом № 565-ХІІ.
23. 28 січня 2021 року за вих.№26 ліквідаційна комісія надіслала до МВС матеріали на призначення одноразової грошової допомоги на виконання        постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року у справі № 360/2962/20.
24. 12 лютого 2021 року позивач звернувся до МВС із заявою щодо повідомлення результатів розгляду МВС України документів стосовно виплати одноразової грошової допомоги.
25. Листом від 17 березня 2021 року за вих.№ Г-6078/15 МВС повідомило позивача, що за результатом розгляду матеріалів щодо призначення одноразової допомоги було виявлено ряд недоліків, у зв`язку із цим їх було повернуто на доопрацювання до ліквідаційної комісії.
26. Листом ДФОП МВС України від 04 березня 2021 року № 8702/15-2021 заяву ОСОБА_1 від 05 січня 2021 року та пакет документів було повернуто відповідачу. МВС України виявлено ряд недоліків, наявність яких унеможливлює прийняття рішення за надісланими матеріалами, оскільки вони не відповідають вимогам законодавства.
27. За результатами розгляду Сектором Державного нагляду за охороною праці МВС України долучених до матеріалів копій актів від 15 грудня 2010 року за формами Н-5* та Н-1 № 70 щодо розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем 03 травня 1999 року, повідомлено, що у переліку матеріалів, зазначених в розділі 7 акта від 15 грудня 2010 року за формою Н-5* відсутні медичні документи, які підтверджують втрату потерпілим працездатності та характер отриманих травм, а також пояснення потерпілого та свідків події. Зазначене дає підстави зробити висновок, що розслідування нещасного випадку, який стався з позивачем 03 травня 1999 року, не відповідає вимогам Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого    наказом МВС України від 27 травня 2002 року № 1346, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 31 січня 2003 року за № 83/7404. Крім того, в надісланих матеріалах не дотримано вимоги пункту 4 Порядку № 850. Засвідчення копій свідоцтва про хворобу, виписки з акта огляду МСЕК № 613164, актів форми Н-5* і Н-1 та висновку службового розслідування не відповідає вимогам, визначеним Національним стандартам України «Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка висновків судів попередніх інстанцій і доводів учасників справи
28.    Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених    статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
29.    Згідно з положенням    частини четвертої статті 328 КАС України    підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
30.    Відповідно до    частин першої,    другої    та    третьої статті 242 КАС України    судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
31.    Крім того,    стаття 2    та    частина четверта статті 242 КАС України    встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
32. Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року та постанова Першого апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року відповідають не повністю, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржника є частково обґрунтованими з огляду на наступне.
33. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
34. Відповідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
35. Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
36. Зазначені норми означають, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів - зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків.
У той же час, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
37. Статтею 3 Конституції України проголошено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
38. Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. 
39. 07 листопада 2015 року набрав чинності Закон № 580-VIII.
40. До набрання чинності вказаним Законом порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону № 565-XII та Порядком № 850.
41. Відповідно до статті 23 Закону № 565-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
42. На виконання вимог зазначеної статті, постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року затверджено Порядок № 850.
43. Відповідно до пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
44. Днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 2 Порядку № 850).
45. Відповідно до пункту 3 Порядку №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IІI групи.
46. Пунктами 7 - 9 Порядку №850 передбачено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.
МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
47. В ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні одноразової грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України, а тому суди обґрунтовано прийняли рішення про задоволення позовних вимог у частині визнання протиправною бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України щодо належного розгляду висновку ліквідаційної комісії про призначення одноразової допомоги працівнику міліції в разі поранення або встановлення інвалідності згідно з Законом № 565-ХІІ відносно ОСОБА_1 .
48. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 30 січня 2018 року у справі № 822/1579/17, від 13 лютого 2018 року у справах № 808/1866/16 та № 806/845/16, від 18 жовтня у справі № 369/13187/17, від 27 березня 2020 року у справі № 804/3064/17, від 30 березня 2020 року у справі № 711/493/17 та від 23 червня 2020 року у справі №822/1545/17. Вказаними висновками також керувався і суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення у цій частині.
49. Водночас, щодо зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України у місячний строк прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому з 01 листопада 2019 року ІІ групи інвалідності, що настала у нього внаслідок травми, отриманої під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, та надіслання його разом із документами до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області в особі ліквідаційної комісії для видання наказу про виплату йому такої допомоги, Суд зазначає наступне.
50.    Як вбачається із оскаржуваних судових рішень, МВС України, всупереч положенням Порядку №    850 повернуло матеріали поданої ОСОБА_1 заяви щодо призначення одноразової грошової допомоги до Головного Управління МВС України в Луганській області в особі Ліквідаційної комісії.
51. Відтак, колегія суддів доходить висновку, що уповноваженим органом не прийнято передбаченого положеннями чинного законодавства рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.
52. За такого правового регулювання, враховуючи положення Порядку №    850, а також встановлених обставин, розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих працівником міліції для призначення і виплати    одноразової грошової    допомоги при інвалідності    повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення    (про призначення або відмову у призначенні    одноразової грошової    допомоги).
53. Проте, у даному випадку таке рішення відповідачем не приймалось, що свідчить про недотримання ним встановленого законодавством порядку вирішення цього питання.
54. Повернення ж документів за наслідками розгляду матеріалів щодо призначення ОСОБА_1 одноразової  грошової допомоги, Порядком №850 не передбачено, а тому повернення МВС України документів позивача до Головного Управління МВС України в Луганській області в особі Ліквідаційної комісії без прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні    одноразової грошової    допомоги суперечить зазначеним вище нормам та може вважатися протиправною бездіяльністю.
55. Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді. Зокрема у постановах від 03 квітня 2018 року у справі № 750/5581/17, від 22 травня 2018 року у справі № 285/1538/17, від 16 березня 2020 року у справі № 641/10426/16-а, від 30 червня 2021 у справі №    822/2942/17 та від 06 липня 2022 року у справі №    760/18634/16-а, Верховний Суд дійшов висновку, що МВС України, в порушення вимог    пункту 9 Порядку    №850, за результатами розгляду матеріалів про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІIІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходження служби в органах внутрішніх справ, конкретного рішення не прийняло, чим допустило протиправну бездіяльність.
56. Разом з тим, враховуючи, що питання наявності чи відсутності у позивача права на отримання    одноразової грошової    допомоги відповідачем, за результатом поданих документів не вирішено, оскільки документи були повернуті заявнику, в межах розгляду цієї справи, судами безпідставно було покладено на Міністерство внутрішніх справ України обов`язок прийняти конкретне рішення про призначення    одноразової грошової    допомоги.
57. Таким чином, визначення судом конкретного рішення, яке має бути прийнято суб`єктом владних повноважень за результатом розгляду заяви, за умови, що передбаченого законом рішення такий суб`єкт ще не приймав, є передчасним і не відповідає засадам і завданню адміністративного судочинства, яке полягає у здійснені судового контролю правомірності тих рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які ним прийняті, вчинені чи допущені.
58. Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постановах від 18 березня 2014 року у справі № 21-11а14 та від 22 квітня 2014 року у справі № 21-484а13 та зазначає, що належним способом захисту порушених прав позивача є покладення на уповноважений орган обов`язку    повторно розглянути    заяву особи та прийняти рішення згідно вимог законодавства.
59. З урахуванням викладеного, колегія суддів Верховного Суду вважає, що рішення судів попередніх інстанцій щодо зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України у місячний строк прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому з 01 листопада 2019 року другої групи інвалідності, що настала у нього внаслідок травми, отриманої під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, та надіслання його разом із документами до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області в особі ліквідаційної комісії для видання наказу про виплату йому такої допомоги є протиправними та підлягають скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України повторно розглянути    заяву ОСОБА_1 і додані до неї документи та прийняти вмотивоване рішення (щодо призначення такої допомоги або щодо відмови у її призначенні) у відповідності до положень Порядку №    850.
60.    На цій підставі Суд вказує, що посилання на правові позиції Верховного Суду, висловлені у постановах від 23 червня 2020 року у справі № 296/10884/16-а, від 30 січня 2018 року у справі № 822/1579/17, від 15 квітня 2020 року у справі №806/3247/18, від 13 лютого 2018 року у справі № 808/1866/16, від 01 серпня 2018 року у справі № 750/5060/17, від 18 жовтня 2018 року у справі № 369/13187/17, від 28 березня 2019 року у справі № 296/10138/16-а, від 24 жовтня 2019 року у справі №817/713/16 та від 13 лютого 2020 року у справі № 822/1136/17, якими керувався суд апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, є безпідставними, оскільки такі висновки зроблені за інших обставин справи. Крім того, наведені скаржником доводи у касаційній скарзі щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, зокрема,    пункту 4 Порядку № 850 та неврахування висновків щодо застосування положень останнього, викладених у постановах Верховного Суду, є передчасними, оскільки рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги з боку відповідача прийнято не було, а відтак питання наявності або відсутності у позивача права на отримання такої допомоги не може бути встановлено у межах цієї справи.
61.    Розглядаючи цю справу в касаційному порядку суд також враховує, що згідно з імперативними вимогами статі 341    КАС України    суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
62.    Відповідно до    статті 351 КАС України    суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених    статтею 341 цього Кодексу    межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
63. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
64. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України слід задовольнити частково, рішення судів попередніх інстанцій скасувати у частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України у місячний строк прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та надіслати його разом із документами до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області в особі ліквідаційної комісії для видання наказу про виплату йому такої допомоги та ухвалити у цій частині нове рішення про зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 і додані до неї документи та прийняти вмотивоване рішення (щодо призначення такої допомоги або щодо відмови у її призначенні), у відповідності до положень Порядку №    850; в іншій частині судові рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат
65.    Оскільки колегія суддів частково ухвалює рішення на користь суб`єкта владних повноважень, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись    статтями 341,    345,    349,    351,    355,    356,    359 КАС України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України задовольнити частково.
Скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року у частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України у місячний строк прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому з 01 листопада 2019 року ІІ групи інвалідності, що настала у нього внаслідок травми, отриманої під час виконання службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, та надіслати його разом із документами до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області в особі ліквідаційної комісії для видання наказу про виплату йому такої допомоги, та ухвалити у цій частині нове рішення про зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 і додані до неї документи, та прийняти вмотивоване рішення (щодо призначення такої допомоги або щодо відмови у її призначенні) у відповідності до положень Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850.
В іншій частині рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач                                                                                           Я.О. Берназюк
Судді:                                                                                                               Н.В. Коваленко
                                                                                                              Т.Г. Стрелець