П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
22 вересня 2022 року                                                                                           м. Київ
 
Справа № 761/36728/21
Провадження: № 22-ц/824/9046/2022
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Вербової І.М., Нежури В.А.
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Змаженка Леоніда Яковича в інтересах ОСОБА_1 
на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2022 року, постановлену під головуванням судді Макаренко І.О., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконним рішенням органу державної влади (місцевого самоврядування),
 
в с т а н о в и в :
 
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконним рішенням органу державної влади (місцевого самоврядування) визнано неподаною та повернуто заявнику.
Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Змаженко Л.Я. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу  суду першої інстанції, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що ні позивач, ні його представник не отримували ухвалу суду про залишення позовної заяви без руху, копія вказаної ухвали суду не направлялась судом засобами поштового зв`язку, або в електронній формі у порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 29 серпня 2022 року  відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради заперечувала проти апеляційної скарги та вказувала, що позивачка сам повинна була вжити заходів щодо отримання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. Вказувала, що електронна адреса адвоката позивачки, на яку судом першої інстанції напрямлялась ухвала суду про залишення позовної заяви без руху, офіційно зареєстрована в ЄСІТС та вказана в Єдиному реєстрі адвокатів України, отже, є офіційною електронною адресою представника позивачки. Просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. 
Як убачається із матеріалів справи, у жовтні 2021 року  ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме уточнення кола відповідачів та позовних вимог у справі, надання належним чином засвідчених копій письмових доказів, які додаються до позовної заяви (у відповідності до ст. 95, 100, 175 ЦПК України) для суду відповідно до кількості учасників справи.
 Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2022 року позов ОСОБА_1 повернуто заявнику.
Повертаючи  позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що недоліки, визначені ухвалою суду від 22 листопада 2021 року, позивачем не усунуті. 
Колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
У пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).
У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21 жовтня 2010 року).
Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).
Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Частиною 3 ст. 185 ЦПК України передбачено, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Відповідно до частини сьомої статті 14 ЦПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд надсилає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Згідно з частиною п`ятою статті 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Днем вручення судового рішення є, зокрема, день вручення судового рішення під розписку, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи (частина шоста статті 272 ЦПК України).
Частиною одинадцятою статті 272 ЦПК України передбачено, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Відповідно до підпункту 15.14 підпункту 15 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи суд вручає судові рішення в паперовій формі.
У пункті 16 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України зазначено, що справи, розгляд яких розпочато та не закінчено за матеріалами у паперовій формі до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, продовжують розглядатися за матеріалами у паперовій формі. За наявності технічної можливості суд може розглядати таку справу за матеріалами в електронній формі.
Справа, яка переглядається, була розглянута судом першої інстанції за матеріалами в паперовій формі. ОСОБА_1 , в інтересах якої діють адвокати Змаженко Л.Я. та Соронович А.А., зверталась до суду першої інстанції з позовною заявою в паперовій формі, а не через підсистему «Електронний суд». 
Доказів реєстрації ОСОБА_1 та її адвокатів Змаженка Л.Я. та Сороновича А.А. у підсистемі «Електронний суд» матеріали справи не містять.
На поштові адреси позивачки та її адвокатів, що зазначені в позовній заяві для листування, копія ухвали суду про залишення позовної заяви без руху судом першої інстанції не направлялась.
Отже,  суд першої інстанції достовірно не пересвідчився в отриманні позивачем та її представниками  ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року, якою позовну заяву залишено без руху.
Неотримання стороною копії ухвали про залишення позовної заяви без руху виключає можливість усунення зазначених в ній недоліків в установлений судом строк,  а тому висновок суду першої інстанції про невиконання позивачкою вимог ухвали суду про залишення її позовної заяви без руху є передчасним.
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 23 лютого 2022 року у справі № 583/4111/20.
Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Ураховуючи, що висновок суду про повернення позовної заяви є помилковим, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  адвоката Змаженка Леоніда Яковича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2022 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.  

Головуючий                                                                                               Т.О. Невідома

Судді                                                                                                           І.М. Вербова

                                                                                                                     В.А. Нежура