ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
6 жовтня 2022 року 
м. Київ
справа № 682/1902/20
провадження № 51-211км22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального
суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_7,  
суддів                                   ОСОБА_8, ОСОБА_9,
за участю:
секретаря судового
засідання                             ОСОБА_10,
прокурора                           ОСОБА_11,
захисника                            ОСОБА_12 (в режимі відеоконференції),
засудженого                       ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 3 вересня 2021 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 13 грудня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020245210000057, за обвинуваченням
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Макарів Сахалінської області Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 ), такого, що судимості не має,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком районного суду ОСОБА_1 засуджено на ч. 1 ст. 122 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі статей 75, 76 КК  ОСОБА_1  звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено на нього певні обов`язки. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто на її користь з ОСОБА_1 12 266,59 грн втраченого заробітку, 10 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 6 000 грн витрат на правничу допомогу.
Згідно з вироком суду 22 серпня 2020 року приблизно о 17:40 ОСОБА_1 , перебуваючи в під`їзді № 1 будинку АДРЕСА_2 , під час виниклого на ґрунті неприязних відносин конфлікту з ОСОБА_2 , тримаючи в руках електричний подовжувач, умисно завдав ним удару по пальцях лівої кісті останньої, яку вона підставила захищаючись від нападу, чим заподіяв потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я, у вигляді краєвого перелому середньої фаланги третього пальця лівої кісті. 
Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу засудженого, а вирок суду - без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість, просить скасувати судові рішення і закрити кримінальне провадження. Засуджений зазначає, що умислу на заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень у нього не було, а вирок суду є незаконним, оскільки ґрунтується на суперечливих доказах та припущеннях. Призначене йому покарання є надто суворим, а розмір стягнутої на користь потерпілої матеріальної і моральної шкоди є необґрунтованим. 
Позиції учасників судового провадження
Засуджений та захисник підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити. Прокурор заперечував проти задоволення цієї скарги.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При розгляді касаційних скарг суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій. 
Під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК, суд належним чином умотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які було оцінено відповідно до вимог закону в їх сукупності і правильно визнано достатніми та взаємопов`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_1 . 
Вирок відповідає вимогам статей 370, 373, 374 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Зокрема, як убачається із вироку, винуватість  ОСОБА_1 доводиться показаннями потерпілої ОСОБА_2 , котра у суді пояснила, що в день події вона викликала працівника газконтори, оскільки ОСОБА_1 без дозволу відрізав газову трубу. Потім приїхав працівник ОСОБА_3 і перевірив від`єднання труби, та коли він спускався по сходах, за ним йшов ОСОБА_1 з подовжувачем у руках. Вона стояла на першому поверсі та між нею і засудженим виникла сварка. Наблизившись до потерпілої, ОСОБА_1 замахнувся коробкою від подовжувача, щоб вдарити і тоді потерпіла підняла ліву руку з метою захисту, щоб закрити ліву частину голови, де було оперативне втручання. Удар подовжувачем прийшовся на середній палець лівої руки. Потім вона вийшла на вулицю та викликала поліцію, а після надання пояснень звернулась до лікарні за медичною допомогою. Потерпіла зазначила, що діями ОСОБА_1 було заподіяно шкоду її здоров`ю, тому вона проходила вимушене лікування, а також такі дії призвели до її тимчасової непрацездатності. 
При цьому, сам засуджений не заперечував наявність конфлікту із потерпілою через від`єднання труби з газопостачання, проте зазначив, що під час сварки, коли він спускався по сходах, ОСОБА_2 підняла руки та хотіла його подряпати, він закрився подовжувачем і відмахнувся від неї, та можливо в цей час махнув коробкою від подовжувача потерпілій по руках.   
Разом із цим, показання потерпілої щодо обставин вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення є послідовними та повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_3 , котрий у суді пояснив, що у його присутності між засудженим та потерпілою виникла сварка. В руках у ОСОБА_1 був подовжувач і він спускався з другого поверху на перший. ОСОБА_1 замахнувся переноскою до ОСОБА_2 , а остання підняла до гори руки, в результаті чого засуджений вдарив потерпілу по пальцях руки. Свідок намагався припинити конфлікт та вони вийшли з потерпілою на вилицю, у останньої одразу ж напух палець на руці. Обставини завдання ОСОБА_1 потерпілій ОСОБА_2 тілесного ушкодження, свідок показав під час проведення слідчого експерименту.
Свідок ОСОБА_4 у суді підтвердила, що між потерпілою і засудженим в день події виник конфлікт. Оскільки вона не хотіла бути присутня під час цього конфлікту, зайшла до своєї квартири, а коли вийшла побачила на підлозі сережку ОСОБА_2 , остання викликала поліцію та скаржилась на біль у руці. 
Судом було досліджено протокол слідчого експерименту, проведеного за участю потерпілої, відповідно до якого ОСОБА_2 показала як саме ОСОБА_1 під час конфлікту завдав їй удару по лівій руці. 
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 418 від 28 серпня 2020 року у ОСОБА_2 було виявлено тілесне ушкодження у вигляді краєвого перелому середньої фаланги третього пальця лівої кісті, яке є тілесним ушкодженням середнього ступеня тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я. Дане ушкодження виникло від ударної травмуючої дії тупого твердого предмета, могло виникнути у строк та при обставинах зазначених у постанові. 
Як убачається з висновку додаткової судово-медичної експертизи № 443 від 8 вересня 2020 року, тілесні ушкодження зазначені у висновку судово-медичного експерта від 28 серпня 2020 року (№ 418) могли виникнути у ОСОБА_2 за обставин, вказаних потерпілою під час проведення слідчого експерименту; зазначені тілесні ушкодження могли виникнути за обставин, вказаних свідком ОСОБА_3 під час проведення слідчого експерименту за його участю. 
Крім того, судом було допитано завідувача Шепетівського міжрайонного відділення судово-медичної експертизи, експерта ОСОБА_5 , котрий пояснив, що вищезазначені висновки експертиз відповідають вимогам закону. Експертом ОСОБА_6 було досліджено як саму потерпілу, так і надані нею медичні документи, результати рентгеноконтролю в динаміці, заключення лікаря-рентгенолога. Висновок судово-медичного експерта про наявність у ОСОБА_2 перелому середнього пальця лівої кісті відповідає дослідженим документам та огляду потерпілої. 
Суд, оцінивши показання потерпілої, свідків, засудженого та експерта у сукупності із іншими доказами, які є взаємоузгодженими, належними та допустимими й в своїй сукупності доповнюють один одного, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК.
Оцінка доказів, які судом покладено в основу обвинувального вироку, проведена згідно з вимогами процесуального законодавства, а тому твердження засудженого про протилежне, є безпідставними. 
Також, в касаційній скарзі засуджений зазначає про неправильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 122 КК (як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження) тому, що умислу на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень у нього не було, оскільки він не усвідомлював, що своїми діями може заподіяти шкоду здоров`ю потерпілої, не передбачав негативних наслідків та не припускав їх настання, тобто фактично діяв з необережністю.
Разом із цим, такі твердження засудженого на думку Суду є необґрунтованими, виходячи з нижченаведеного. 
За нормативним визначенням умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження (ст. 122 КК) характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння вказаних ушкоджень й причинним зв`язком між згаданим діянням та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти зазначену шкоду здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.
Необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження (ст. 128 КК) характеризується аналогічними елементами об`єктивної сторони, а за суб`єктивною стороною проявляється в необережній формі вини у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості, визначення яких міститься у ст. 25 цього Кодексу.
Отже, розмежування умисного протиправного заподіяння іншій людині середньої тяжкості тілесних ушкоджень від необережного заподіяння таких ушкоджень здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів. Зміст інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах із матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особи характеру вчиненого діяння, передбаченням або свідомим припущенням його негативних наслідків та ставленням до них.
У цій справі судами нижчих інстанцій було встановлено, що засуджений, тримаючи у руці електричний подовжувач, умисно завдав ним удару по пальцях лівої кісті потерпілої ОСОБА_2 , яку остання підставила, захищаючись від нападу. Від  отриманого удару потерпіла отримала тілесне ушкодження у вигляді краєвого перелому середньої фаланги третього пальця лівої кісті, яке відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Наведене у сукупності з висновками судово-медичної експертизи щодо локалізації, характеру та ступеня тілесного ушкодження свідчить про те, що ОСОБА_1 , умисно завдаючи удару електричним подовжувачем, усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, можливі наслідки, від яких здоров`ю потерпілої буде спричинено шкоду, і хоча не бажав, але свідомо припускав такі наслідки.
Колегія суддів касаційного суду вважає, що дії ОСОБА_1 судом кваліфіковані вірно, а доводи касаційної скарги засудженого про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є необґрунтованими. 
Крім того, доводи засудженого про невідповідність призначеного йому покарання внаслідок надмірної суворості та необґрунтований розмір стягнутої на користь потерпілої матеріальної і моральної шкоди, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який належним чином розглянув їх та визнав неспроможними, навівши обґрунтування прийнятого рішення. 
Зокрема, апеляційний суд погодився із призначеним ОСОБА_1 покаранням, зазначивши, що суд першої інстанції обираючи вид та міру покарання засудженому, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним діяння, яке відноситься до нетяжких злочинів, особу винного, котрий раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, є особою з інвалідністю другої групи, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також звернув увагу на висновок досудової доповіді органу пробації, згідно з яким виправленняОСОБА_1 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високу небезпеку для суспільства. 
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що призначене ОСОБА_1 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК у виді позбавлення волі на строк 1 рік та застосування ст. 75 КК, відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. 
З огляду на наведене у касаційній скарзі засудженого відсутні достатні дані та переконливі доводи, які би спростовували висновки судів і давали підстави визнати призначене йому покарання явно несправедливим через суворість або свідчили би про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. 
Також, суд апеляційної інстанції погодився із висновком місцевого суду про часткове задоволення цивільного позову потерпілої  ОСОБА_2 . 
При цьому суд зазначив, що остання перенесла фізичний біль та душевні страждання у зв`язку з ушкодженням здоров`я та протиправною поведінкою ОСОБА_1 щодо неї. Визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди завданої  ОСОБА_2 відповідає ступеню душевних страждань останньої, а також засадам розумності, виваженості і справедливості.
Крім того, у зв`язку з переломом пальця  ОСОБА_2 протягом двадцяти трьох днів була непрацездатною та нею втрачений середній заробіток за цей період, що підтверджується належними доказами, як і підтверджуються витрати потерпілої на правову допомогу професійного адвоката.
Враховуючи викладене, рішення суду у частині часткового задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_2 відповідає вимогам закону, а розмір визначеної судом матеріальної та моральної шкоди, що підлягає стягненню із засудженого, є обґрунтованим. 
Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення. Підстав для закриття кримінального провадження, як про це зазначає засуджений, Судом не встановлено. 
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, судові рішення слід залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 3 вересня 2021 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 13 грудня 2021 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 - без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_7                                    ОСОБА_8                                        ОСОБА_9