Ухвала
12 вересня 2022 року
м. Київ
справа № 344/5006/16-ц
провадження № 61-8693ск22
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради, міського голови м. Івано-Франківська, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Департамент житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради, про скасування рішення міської ради та розпорядження міського голови 
м. Івано-Франківська, визнання права власності на частину земельних ділянок, визнання факту припинення чинності ордеру про вселення 
в житлове приміщення, усунення перешкод у користуванні частиною будинку, відшкодування майнової шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним вище позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила:
- скасувати розпорядження міського голови м. Івано-Франківська Анушкевичуса В. А. від 22 травня 2013 року № 211-р «Про приватизацію квартир, кімнат, жилих блоків у гуртожитках державного житлового фонду» в частині передачі у власність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
ОСОБА_4 квартири 
АДРЕСА_1 ;
- визнати факт припинення чинності з 14 квітня 1997 року ордера на житлове приміщення № 003372 про вселення в квартиру АДРЕСА_1 
ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ;
- усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 частиною будинку по АДРЕСА_1 в межах об`єму квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 43,4 кв. м. у спосіб виселення ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , а також будь-якої іншої особи, яку вселено ними в цю квартиру та вселити її в квартиру. До виселення з квартири ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 стягнути з Івано-Франківської міської ради на користь ОСОБА_1 щомісячно по 
6 000,00 грн з індексацією;
- визнати право на частину земельної ділянки, кадастровий номер 2610100000:06:002:0426, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 669249526101, номер запису про право власності 10224144, загальною площею - 0,002 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться під проїздом до двоквартирного будинку на АДРЕСА_1 пропорційно площі квартири 
АДРЕСА_1 , визнати незаконним право власності на 2372/10000 частину (на 23,72 %) вказаної земельної ділянки за ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , визнати за ОСОБА_1 право на цю частину земельної ділянки та визнати право на оформлення переходу права власності на частину земельної ділянки від ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на ОСОБА_1 ;
- визнати право на частину земельної ділянки, кадастровий номер 2610100000:06:002:0427, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 668657326101, номер запису про право власності 10214782, загальною площею 0,0254 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться по АДРЕСА_1 , визнати незаконним право власності на 1/1 частину (на 100,00 %) вказаної земельної ділянки, що становить частину приватизованого подвір`я будинку по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , визнати за ОСОБА_6 право на цю частину земельної ділянки та визнати права щодо оформлення переходу права власності на частину земельної ділянки від ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ОСОБА_2 на ОСОБА_6 ;
- визнати помилковими та скасувати рішення 38-ї сесії 6-го демократичного скликання Івано-Франківської міської ради № 1250-38 від 18 жовтня 
2013 року в частині пункту 16 додатку 2 «Про передачу у власність та надання в користування громадянам земельних ділянок та внесення змін до рішень», що стосується громадян ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ;
- визнати помилковими та скасувати рішення 43-ї сесії 6-го демократичного скликання Івано-Франківської міської ради № 1383-43 від 21 березня 
2014 року «Про передачу у власність та надання в користування громадянам земельних ділянок та внесення змін до рішень» в частині передачі у спільну сумісну власність земельної ділянки площею 0,0604 га на АДРЕСА_1 громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 стосовно громадян ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ;
- відшкодувати ОСОБА_1 за рахунок Івано-Франківської міської ради 414 000,00 грн.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 липня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано розпорядження міського голови м. Івано-Франківська Анушкевичуса В. А. від 22 травня 2013 року 
№ 211-р «Про приватизацію квартир, кімнат, жилих блоків у гуртожитках державного житлового фонду» - в частині передання у власність 
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 . Визнано нечинним ордер № 003372 про вселення в житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1 , виданий на ім`я ОСОБА_2 
(з вписанням до нього вселюваних ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ).
В задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , Івано-Франківської міської ради та ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 16 липня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про скасування рішення Івано-Франківської міської ради від 21 березня 2014 року № 1383-43 та рішення від 18 жовтня 2013 року № 1250-38 в частині окремих пунктів та в частині задоволення вимоги про визнання факту припинення чинності ордеру про вселення в квартиру скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення.
В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання факту припинення чинності ордеру на вселення в квартиру відмовлено.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради, 
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування рішення Івано-Франківської міської ради від 21 березня 
2014 року № 1383-43 та рішення від 18 жовтня 2013 року № 1250-38 задоволено.
Скасовано рішення Івано-Франківської міської ради від 18 жовтня 2013 року № 1250-38 «Про передачу у власність та надання в користування громадянам земельних ділянок та внесення змін до рішень» в частині надання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та 
ОСОБА_5 дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,0604 га по АДРЕСА_1 (п. 16).
Скасовано рішення Івано-Франківської міської ради від 21 березня 
2014 року № 1383-43 «Про передачу у власність та надання в користування громадянам земельних ділянок та внесення змін до рішень» в частині передачі у спільну сумісну власність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0604 га на АДРЕСА_1 (п. 27).
Мотивувальну частину рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про визнання права власності на частину земельної ділянки за 
ОСОБА_1 викладено в редакції вказаної постанови.
В решті рішення Івано-Франківського міського суду від 16 липня 2021 року залишено без змін.
У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду 
від 07 лютого 2022 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задоволено.
Поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року. Касаційну скаргу залишено без руху. Запропоновано заявникові надати суду уточнену редакцію касаційної скарги із зазначенням конкретних обов`язкових підстав, на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та відповідне обґрунтування (посилання на норму закону, правові висновки Верховного Суду, висловлені в подібних правовідносинах тощо), та надати копії скарги відповідно до кількості учасників справи. Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2022 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року визнано неподаною таповернуто заявникові (провадження № 61-1473ск22).
У серпні 2022 року  ОСОБА_1 повторно звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року, в якій просить оскаржувану постанову апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про усунення перешкод в користуванні ОСОБА_1 частиною будинку на АДРЕСА_1 в межах об`єму квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 43,4 кв. м. у спосіб виселення ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , а також будь-якої іншої особи, яку вселено ними в цю квартиру та вселити її в квартиру скасувати, справу в цій частині направити на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
1. Касаційна скарга ОСОБА_1 подана до Верховного Суду з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення, оскільки згідно відбитку штампу на поштовому конверті подана 29 серпня 2022 року.
У змісті касаційної скарги заявником порушене клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення. На обґрунтування поважності причин пропуску строку ОСОБА_1 посилається на те, що останній пропущено з поважних причин, оскільки вона вже зверталась до Верховного Суду з касаційною скаргою на зазначене судове рішення. Проте, ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду 
від 22 квітня 2022 року (провадження № 61-1473ск22) її касаційну скаргу було визнано неподаною та повернуто заявникові. Зазначає, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення. Крім того посилається на введений на території України правовий режим воєнного стану. 
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо 
в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку 
на касаційне оскарження.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Вищезазначені доводи  ОСОБА_1 щодо причин пропуску строку на касаційне оскарження не можна визнати поважними, так як відсутні підтвердження того, що перешкоджало виконати у повному обсязі вимоги ухвали суду касаційної інстанції від 07 лютого 2022 року у визначений судом строк (до 22 квітня 2022 року). Невиконання вимог ЦПК України та суду не 
є поважними причинами пропуску строку на касаційне оскарження.
Одночасно Верховний Суд враховує, що копію ухвали Верховного Суду 
від 22 квітня 2022 року, відповідно до змісту рекомендованого повідомлення АТ «Укрпошта» № 0306308320792, отримано за довіреністю 
13 травня 2022 року, а повторно із касаційною скаргою заявник звернувся лише 29 серпня 2022 року, тобто більше ніж через 3 місяці після отримання копії ухвали про повернення касаційної скарги.
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).
При цьому, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначена конвенційна норма зобов`язує, щоб судові процедури були справедливі для обох сторін справи, а не лише для позивача, який не виконав вказівки Верховного Суду. 
Згідно частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.
2. Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору за повторно подану касаційну скаргу у встановлених порядку та розмірі.
До касаційної скарги заявником додано квитанцію про сплату судового збору від 26 січня 2022 року № 0.0.2435367061.1 на суму 1 536,80 грн, яка не може бути прийнята судом, як належний доказ сплати судового збору, оскільки вказаний судовий збір було сплачено ОСОБА_1 при поданні первісної касаційної скарги, яку ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 
2022 року повернуто заявникові (касаційне провадження № 61-1473ск22). За повторно подану касаційну скаргу судовий збір сплачується на загальних підставах.
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що з 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складав 1 921,00 грн.
Згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру (усунення перешкод у користуванні частиною будинку шляхом виселення відповідачів та вселення позивача), яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового 
збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при 
поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
Таким чином, заявнику необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 1 536,80 грн (768,40 грн х 200%).
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду 
у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено за такими реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс.р-н/22030102, код  отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) - 899998, рахунок отримувача (стандарт ІВАN) - UA288999980313151207000026007, код класифікації доходів бюджету - 22030102, «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», призначення платежу (вказати номер справи та інші необхідні відомості).
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору.
3. Крім того, касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки у порушення вимог статі 392 ЦПК України заявником не дотримано вимог щодо форми та змісту касаційної скарги.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено рішення (ухвала), що оскаржується.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що заявником оскаржуються як рішення Івано-Франківського міського суду від 16 липня 2021 року, так 
і постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року, якою рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишено без змін.
Разом з тим, у прохальній частині касаційної скарги заявник просить скасувати постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
За таких обставин, ОСОБА_1 необхідно навести інші підстави для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень та надати на їх підтвердження докази та сплатити судовий збір за подання касаційної скарги. На підтвердження сплати судового збору необхідно надати суду документ, що підтверджує його сплату, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Надати суду касаційної інстанції копії касаційної скарги разом із доданими до неї матеріалами відповідно до кількості учасників справи та уточнити прохальну частину касаційної скарги, викласти її вимоги відповідно до повноважень суду касаційної інстанції з урахуванням положень статті 409 ЦПК України та надати уточнену редакцію касаційної скарги та її копії відповідно до кількості учасників справи.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року залишити без руху.
Надати строк для усунення недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                Д. Д. Луспеник