ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/3887/22  Номер провадження 22-ц/814/4468/22	Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С.Г.  Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: судді Хіль Л.М.,
суддів Дорош А.І., Пилипчук Л.І.,
розглянувши у порядку письмового провадеження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22 липня 2022 року за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтерисовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація в особі Посольства Російської Федерації в Україні,
                                                   в с т а н о в и в:
У липні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаною заявою в якій просила встановити факт її вимушеного переселення з окупованої території м. Маріуполя, яке відбулося внаслідок збройної агресії країни агресора стосовно України.
Дана заява ухвалою судді від 15 липня 2022 року була залишена без руху у зв`язку з тим, що всупереч ч. 1, 2 ст. 315, ч. 1, 2 ст. 318 ЦПК України вона не вказала конкретну мету встановлення факту, які саме її законні права та інтереси, у тому числі особисті майнові права, а саме їх виникнення, зміна або припинення залежать від встановлення такого факту, якими органами України та/або країни агресора оспорюються факт переселення заявника внаслідок бойових дій, та не зазначає саме щодо цього зазначеного відповідні докази, їх місце знаходження. При цьому заявник не врахувала, що факт воєнної агресії стосовно України є очевидним та загальновідомим. Крім того заявник не обґрунтувала необхідність залучення вказаних у заяві осіб як заінтересованими, враховуючи і той загальновідомий факт, що дипломатичні стосунки між двома країнами фактично припинені.
20 липня 2022 року до суду від ОСОБА_2 надійшла заява, в якій вона просила відкрити провадження у справі для встановлення вказаного факту. При цьому посилається на необхідність захисту її, як переміщеної особи.
Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 липня 2022 року заяву ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто заявнику.
   Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду   ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, вказує, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права .
Окрім іншого зазначає, що метою встановлення факту вимушеного переселення є визначення  її статусу, як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни. Зазначає, що юридичний факт, який вона просить встановити є юридичним, з тих підстав, що породжує правові наслідки лише для неї.  
Враховуючи викладене просить апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати і справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасуванням ухвали з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідно до ст. 379 ЦПК України,  підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України  справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Згідно ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи та без їх виклику.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться (частина 13 статті 7 ЦПК України).
Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 липня 2022 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику у відповідності до вимог ч.2 ст.369 ЦПК України.
Повертаючи заяву ОСОБА_1 місцевий суд виходив з того, що всупереч ч. 1, 2 ст. 315, ч. 1, 2 ст. 318 ЦПК України вона не вказала конкретну мету встановлення факту, які саме її законні права та інтереси, у тому числі особисті майнові права, а саме їх виникнення, зміна або припинення залежать від встановлення такого факту, якими органами України та/або країни агресора оспорюються факт переселення заявника внаслідок бойових дій, та не зазначає саме щодо цього зазначеного відповідні докази, їх місце знаходження. При цьому заявник не врахувала, що факт воєнної агресії стосовно України є очевидним та загальновідомим. Крім того заявник не обґрунтувала необхідність залучення вказаних у заяві осіб як заінтересованими, враховуючи і той загальновідомий факт, що дипломатичні стосунки між двома країнами фактично припинені.
Проте, апеляційний суд не може погодитись з висновками місцевого суду з огляду на наступне.
Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено:
1) який факт заявник просить встановити та з якою метою;
2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт;
3) докази, що підтверджують факт.
До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.
Із матеріалів заяви ОСОБА_1 вбачається, що метою встановлення факту вимушеного переселення є визначення  її статусу, як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни. Зазначає, що юридичний факт, який вона просить встановити є юридичним, з тих підстав, що породжує правові наслідки лише для неї.  
Згідно роз`яснень пункту 7  постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ст.ст. 12,13 ЦПК України).
З огляду на принцип диспозитивності у цивільному процесі особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.
Суддя на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не має права давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги.
Питання про належність і допустимість доказів, їх оцінку, суд має вирішувати в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, а не на стадії відкриття провадження у справі. Заявник додав до заяви докази, які вважав за потрібне надати суду; якщо ж вони не підтверджують заявлені вимоги, в тому числі через їх неналежну якість, то це може бути підставою для відмови у задоволенні заяви.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, №14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК)
Отже, подання доказів стороною у справі на обґрунтування своїх вимог є правом особи.
Розглядаючи справу по суті суд оцінює надані докази, на підставі яких приймає судове рішення. Не подання доказів, так само як і не посилання на них у позові не може бути підставою відмови особі у доступі до правосуддя.
Отже, висновки суду, зазначені в оскаржуваній ухвалі про невиконання заявником вимог ухвали про залишення без руху її заяви не можуть бути підставою для позбавлення заявника права на звернення в судовому порядку за захистом порушених прав, свобод та інтересів, як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Крім того, надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для повернення позову і вважає, що ухвала суду є передчасною, постановлена суддею з порушенням норм процесуального права.
За таких обставин відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст.7,367,369,374,376,381,382,389 ЦПК України, суд, -
                                                 ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22 липня 2022 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий                                                                           Л.М. Хіль
Судді                                                                                       А.І. Дорош
                                                                                            Л.І. Пилипчук
Повний текст постанови складено 20.09.2022 року