КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
  
Апеляційне провадження                                                                                                                                                                        
№22-ц/824/6122/2022                                                                                                
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
  
18 жовтня 2022 року                                                                    місто Київ
                                                                                         справа № 757/35399/20-ц
                            
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:  головуючого судді: Борисової О.В.
                    суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.
                  за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - Гордейчука Віталія Вікторовича на рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Бусик О.Л., повний текст рішення складено 22 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та 3% річних, -
 
                                              В С Т А Н О В И В:
 
В серпні 2020 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь:
заборгованість в сумі еквівалентній 13800 доларів США зі сплати орендної плати за 6 місяців, а саме: з березня по серпень 2020 року;
3% річних в сумі еквівалентній 590 доларів США.
В мотивування вимог посилався на те, що 20 листопада 2019 року між ним та  ОСОБА_1  укладено договір оренди №20/10/2019 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 20 листопада 2020 року зі сплатою 2300 доларів США на місяць.
Вказував, що починаючи з 25 березня 2020 року, орендар не виконує взятих на себе зобов`язань з орендної плати, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість в сумі 13800 доларів США зі сплати орендної плати за 6 місяців, а саме: з березня по серпень 2020 року, що є порушенням п.2.2.3 та розділу 3 договору.
Зазначав, що відповідно ст.625 ЦК України відповідач повинен сплатити три проценти річних, що складає 590 доларів США. 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь   ОСОБА_3 заборгованість з орендної плати в сумі 13800 доларів США, 590 доларів США три проценти річних та 3765,25 грн.витрат по сплаті судового збору.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - Гордейчук В.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції розглянув справу у відсутність відповідача та його представника, не дослідивши об'єктивно усі належні та допустимі докази по справі. 
Вказував, що судом першої інстанції дана справа малозначною не могла бути визнана та розглянута, оскільки вона не відповідає вимогам ч.6 ст.19 ЦПК України, так яксума стягнення значно перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подання позовної заяви.
Зазначав, що представником особи, яка звертається до суду із даною позовною заявою може бути лише адвокат відповідно до положень ст.ст.19, 60 ЦПК України, однак ОСОБА_4 не надала до суду разом з позовною заявою ні ордер адвоката, ні копію договору про надання правової допомоги позивачу, ні копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. 
Посилався на те, що у матеріалах справи наявна роздруківка переписки сторін даної справи, з якої вбачається, що відповідачем у період часу з березеня по серпень 2020 року включно періодично перераховувалися на рахунок позивача кошти за оренду квартири та сам позивач в даній переписці підтверджував отримання таких коштів, однак представником позивача у заяві не вказуються суми, які були виплачені відповідачем в якості орендної плати за квартиру, а зазначається виключно сума заборгованості без будь-яких доводів вірності її нарахування.
Вказував, що сума боргу не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 , навіть тривалий період часу не проживаючи в орендованій квартирі, сплачував усі належні платежі за оренду квартири згідно умов договору оренди, комунальні послуги та послуги з прибирання житлової приміщення, що також підтверджується роздруківкою переписки сторін, наявної в матеріалах цивільної справи.
11 серпня 2022 року від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на відсутність підстав для його скасування.
У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 
А відтак, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача та його представника на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.
Згідно з п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Положеннями частин 2, 4 ст.128 ЦПК України визначено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.
Як вбачається з матеріалів справи, по ній неодноразово призначалися судові засідання, зокрема і на 13 грудня 2021 року о 16.00 год. 
Відповідачу ОСОБА_1 на адресу:  АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 були направлені судові повістки про розгляд справи на 13 грудня 2021 року о 16.00 год. Однак, судові повістки про розгляд справи на 13 грудня 2021 року повернулися на адресу суду без вручення із зазначенням причин повернення «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою» (т.1 а.с.183-186).
У пунктах 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17-ц (провадження № 14-507цс18) вказано, що приписи ЦПК України  не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (пункт 31 постанови від 20 червня 2018 року у справі №127/2871/16-ц).
Відповідно до абзацу 2 частини першої та шостої статті 187 ЦПК України, якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.
У разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.
Доказів про те, що суд першої інстанції на виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України звертався до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_1 матеріали справи не містять.
Представник позивача в суді апеляційної інстанції зазначив, що відповідач в орендованій квартирі за адресою:  АДРЕСА_1 не проживає.
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що інтереси відповідача          ОСОБА_1 в суді першої інстанції представляв адвокат Гордейчук В.В. Однак матеріали справи не містять доказів повідомлення будь-яким чином представника відповідача ОСОБА_1 - Гордейчука В.В. про розгляд справи на 13 грудня 2021 року о 16.00 год.
А відтак, судом першої інстанції при ухваленні рішення були порушені норми процесуального права, оскільки справу було розглянуто за відсутності відповідача ОСОБА_1 та його представника  Гордейчука В.В. , не повідомлених належним чином про дату, час та місце судового розгляду, що є безумовною підставою для скасування рішення суду відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України.
Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що позов  ОСОБА_3 про стягнення заборгованості підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 20 грудня 2016 року ОСОБА_3 видав довіреність на ім`я ОСОБА_4 , згідно якої уповноважив останню бути його представником, зокрема з питань, пов`язаних з експлуатацією та користуванням належним йому на праві власності нерухомим майном. Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом КМНО Литвин А.М. та зареєстрована в реєстрі за №4472.
20 листопада 2019 року між ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_3 та           ОСОБА_1 укладено договір оренди №20/10/2019.
Відповідно до п.п.1.1, 7.1 вказаного договору орендодавець передає орендарю за плату в тимчасове користування (в оренду) для проживання квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира передається орендарю згідно з актом передачі квартири та майна. Термін договору встановлюється з 20 листопада 2019 року включно до 20 листопада 2020 року включно.
У п.3.1 договору сторони встановили, що плата за цим договором становить суму в розмірі гривневого еквівалента 2300 доларів США в місяць.
Згідно з п.3.4 договору оренди оплата за цим договором здійснюється щомісячно не пізніше 25-го числа.
Відповідно до п.2.2.3 договору, орендар зобов`язаний своєчасно проводити плату за оренду та інші платежі.
Згідно з актом передачі квартири та майна до договору оренди №20/10/2019, 20 листопада 2019 року орендодавець передав, а орендар прийняв зазначену квартиру, що підтверджується підписами останніх.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що відповідач починаючи з березня 2020 року не виконує взятих на себе зобов`язань по сплаті орендної плати за квартиру, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість в сумі 13800 доларів США за шість місяців з березня до серпня 2020 року.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.626 ЦК України).
Частиною першою ст.628 ЦК України передбачено, що, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Разом з тим, договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За змістом частини першої ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною першою ст. 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Відповідно до ст.ст.810, 811 ЦК України зазначено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Договір найму житла укладається у письмовій формі.
Згідно з ст.812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому.
Відповідно до частини третьої ст.815 ЦК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.
В силу вимог ст.820 ЦК України наймач зобов'язаний вносити плату за користування житлом у розмірі, що визначено договором. 
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Заперечуючи проти позову, відповідач як у заяві про перегляд заочного рішення, так і в апеляційній скарзі вказував на те, що сума боргу не відповідає дійсності, оскільки ним всі зобов`язання за договором оренди були виконані у повному обсязі.
При цьому, належних доказів сплати орендної плати з березня по серпень 2020 року (включно) стороною відповідача надано не було.
Посилання сторони відповідача в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 сплачував усі належні платежі за оренду квартири згідно умов договору оренди, комунальні послуги та послуги з прибирання житлової приміщення, що підтверджується роздруківкою переписки сторін, наявної в матеріалах цивільної справи, колегія суддів не бере до уваги, оскільки переписка не є доказом належного виконання зобов`язань.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором оренди з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором оренди за період з березня по серпень 2020 року включно.
Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Колегія суддів, враховуючи п.3.1 договору оренди про те, що плата за договором становить суму в розмірі гривневого еквівалента доларів США в місяць, вважає, що наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором оренди у розмірі 504646,68 грн. (13800 доларів США * 36,5686 грн. (офіційний курс гривні до долара США встановлений НБУ станом на 18 жовтня 2022 року).
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму суму 3% річних у розмірі 590 доларів США.
Згідно з частиною другою ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди, позивач має право на стягнення з відповідача трьох процентів річних у порядку ст.625 ЦК України згідно з розрахунком, наданим позивачем.
Оскільки ст.625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язання, тому и нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника, тому стягнення з відповідача трьох процентів річних має відбуватись в іноземній валюті.
Зазначений висновок узгоджується з висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц.
Оскільки згідно з п.3.4. договору оренди, оплата за цим договором здійснюється щомісячно не пізніше 25-го числа, а відтак з 26 числа кожного місяця відповідач вважається таким, що прострочив грошове зобов`язання.
Розрахунок 3% річних проводиться за формулою: RPS=S*Q*V/D/100, де S - сума заборгованості, Q - кількість днів прострочки, V -3%, D - кількість днів у році, 100 - 100%.
Колегія суддів погоджується з розрахунком 3% річних, наданого стороною позивача та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 21575,47 грн.  (590 доларів США * 36,5686 грн. (офіційний курс гривні до долара США встановлений НБУ станом на 18 жовтня 2022 року).
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції дана справа малозначною не могла бути визнана та розглянута, оскільки вона не відповідає вимогам ч.6 ст.19 ЦПК України, так як сума стягнення значно перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подання позовної заяви, отже і представником особи, яка звертається до суду із даною позовною заявою може бути лише адвокат відповідно до положень ст.ст.19, 60 ЦПК України, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.
З матеріалів справи вбачається, що 11 серпня 2020 року ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди та 3% річних у загальній сумі 14052,31 доларів США.
Відповідно до п.1 ч.4 ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду, у тому числі, малозначних справ.
Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є:зокрема справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 2102 грн.
Колегія суддів погоджується частково з доводами відповідача, що станом на день звернення до суду з даним позовом вказана справа не була малозначною, оскільки сума, яка була заявлена до стягнення становить 14052,31 доларів США, що в еквіваленті становить 355713,15 грн. (14052,31 доларів США * 25,3135 грн. (офіційний курс гривні до доллара США встановлений НБУ станом на 11 серпня 2020 року).
Разом з тим, в подальшому участь у справі в якості представника позивача  ОСОБА_3 приймав адвокат Машков К.Є., який діяв на підставі ордеру серії №1068690, виданого від імені   ОСОБА_3 на ім`я адвоката Машкова К.Є., що відповідає вимогам ст.ст.15, 60 ЦПК України (т.1 а.с.31). 
Ордер, який видано відповідно до ст.20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов'язки.
16 листопада 2021 року адвокат Машков К.Є., діючи в інтересах позивача  ОСОБА_3 подав до суду першої інстанції заяву про уточнення позовних вимог, яка і була розглянута судом першої інстанції.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Згідно з  ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Виходячи з положень ст.141 ЦПК України, колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 3765 грн. витрат по сплаті судового збору. 
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
 
                                                           П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - Гордейчука Віталія Вікторовича - задовольнити частково.
 
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове. 
 
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та 3% річних - задовольнити.
 
Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2  на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором оренди у розмірі 504646 грн. 68 коп., 3% річних у розмірі 21575 грн. 47 коп. та 3765 грн. витрат по сплаті судового збору.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено 20 жовтня 2022 року.
 
Головуючий:
 
Судді: