Номер провадження: 22-ц/813/391/22 
Справа № 495/2248/21
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2022 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І., 
за участю секретаря – Сидоренко А.О.,
розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 червня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст заяви про забезпечення позову.
Адвокат Власенко Лілія Вікторівна, яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову по справі №495/2248/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , земельної ділянки № НОМЕР_1 , масив № НОМЕР_2 , площею 4,1473 га, що розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Кулевчанська сільська рада (колишній Саратський район Сергіївська сільська рада), кадастровий номер земельної ділянки 5124586200:01:001:0198, та земельної ділянки № НОМЕР_3 , масив № НОМЕР_2 , площею 4,1473 га, що розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район Кулевчанська сільська рада (колишній Саратський район Сергіївська сільська рада) кадастровий номер земельної ділянки 5124586200:01:001:0199.
Свою заяву представник позивача обґрунтовує тим, що в провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
Предметом спору по даній справі є борг у розмірі 550000 грн. за договорами позики від 24.12.2015 року, відповідно до якого позивач передав у власність до 24 грудня 2025 року, а ОСОБА_3 прийняла від позивача у власність строком до 24 грудня 2025 року грошові кошти у розмірі 250000 грн. Таку ж саме суму без нарахування процентів позичальник зобов`язується повернути позивачеві до 24 грудня 2025 року, від 11 квітня 2017 року, відповідно до якого позивач передав у власність до 11 квітня 2022 року, а ОСОБА_3 прийняла від позивача у власність строком до 11 квітня 2022 року грошові кошти у розмірі 300000 грн. Таку ж саме суму без нарахування процентів позичальник зобов`язується повернути позивачеві до 11 квітня 2022 року. Договір позики посвідчено приватним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №584.
Загальна заборгованість за договорами позики складає 550000 грн.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла та заборгованість за договорами позики не повернута. Після її смерті спадщину прийняла відповідач ОСОБА_2 , яка до теперішнього часу добровільно заборгованість не повернула.
Відповідно до наявної у позивача інформації у відповідача є наступне майно, яке вона отримала у спадщину від позичальника, а саме: земельна ділянка № НОМЕР_1 , масив № НОМЕР_2 , площею 4,1473 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки 5124586200:01:001:0198, перебуває в оренді в СВК «Сергіївка»; земельна ділянка № НОМЕР_3 , масив № НОМЕР_2 , площею АДРЕСА_2 кадастровий номер земельної ділянки 5124586200:01:001:0199. Перебуває в оренді в СВК «Сергіївка»; квартира АДРЕСА_1 . Перебуває в оренді в СВК «Сергіївка»
Позивач вважає, що заборона відчуження майна у межах суми позовних вимог є адекватним та спів розмірним з предметом спору забезпечення позовних вимог, ніяким чином не обмежує відповідача у його правах та є тимчасовим заходом, а також, що підстави та необхідність у зустрічному забезпеченні відсутні.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 червня 2021 року у задоволенні заяви адвоката Власенко Лілії Вікторівни, яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі №495/2248/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову, посилаючись при цьому на порушення судом норм процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та суд дійшов помилкових висновків про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Сповіщення сторін та заяви у справі.
Про судове засідання, призначене на 07 вересня 2022 року, сторони у справі були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.
Суддя-учасник колегії Драгомерецький М.М. перебував у відпустці з 12 вересня по 25 вересня 2022 року, що підтверджується довідкою відділу кадрової роботи та управління персоналом.
Повне судове рішення виготовлено 26 вересня 2022 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За змістом частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії.
Відповідно до положень ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Отже, забезпечення позову - це, по суті, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 4 зазначеної постанови розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).
Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість в майбутньому, у випадку задоволення позову забезпечити позивачам реальне та ефективне виконання судового рішення не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, представник позивача повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Наведені стороною позивача аргументи щодо того, що відповідач має наміри відчужити земельні ділянки, які перебувають в оренді у позивача, не доведені жодними належними та допустимими доказами, а тому не можуть свідчити про доцільність застосування заходів забезпечення позову.
Окрім того, на даний час предметом розгляду цивільної справи не є майно, на яке позивач просить накласти арешт. Тобто, фактично предмет позову та предмет розгляду заяви про застосування заходів забезпечення позову не співпадає, отже підстав для застосування заходів забезпечення позову суд не вбачає.
У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що наведені у заяві про забезпечення позову мотиви є припущеннями, які не підкріплені жодними доказами.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Додатково судова колегія наголошує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року в справі № 753/22860/17 зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.
Проте представником позивача не надано достатніх доказів, та не доведено факту унеможливлення чи утруднення виконання рішення суду, у разі невжиття заходів забезпечення позову, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість поданої заяви.
При цьому, заходи про забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позовними вимогами. Співрозмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків забезпечення позову.
Щодо доводів апеляційної скарги, то судова колегія зазначає, що скаржником ні до заяви про забезпечення позову, ні до апеляційної скарги не додано жодного належного та допустимого доказу щодо обставин, зазначених у заяві про забезпечення позову.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Заява про забезпечення позову розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, ухвала постановлена у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 26 вересня 2022 року.

Головуючий                                                                Р.Д. Громік

Судді:                                                                М.М. Драгомерецький

                                                                               А.І. Дришлюк