ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6117/22 Справа № 172/1026/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Битяк І.Г. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2022 року                                                                м. Дніпро
       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю, -
В С Т А Н О В И ЛА :
       У листопаді 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю.
       В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 22.07.2018 року о 21:30 год. на 4 колії залізничної станції Дніпро-Головний вантажний потяг скоїв наїзд на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який внаслідок отриманих травм помер. 
       23.07.2018 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до ЄРДР за № 12018042010000227 та розпочато досудове розслідування. 
       Постановою слідчого від 21.08.2018 року кримінальне провадження було закрито. 
       Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 388/НЕ/1559/245 від 15.08.2018 року, смерть ОСОБА_2 настала від сумісної тупої травми тіла з грубим порушенням анатомічної цілісності життєво важливих органів. Всі виявлені при експертизі тілесні ушкодження знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті. Крім того, у довідці про причину смерті № 388/Н від 29.10.2018 року також зазначено, що пішохід був травмований при зіткненні з потягом. 
       Таким чином, між наїздом на ОСОБА_2 (дією джерела підвищеної небезпеки) та смертю останнього наявний причинно-наслідковий зв`язок. 
       У зв`язку з вказаним позивачці, яка є матір`ю загиблого, завдана моральна шкода, що полягає в наступному. Вона сама виховувала сина, без чоловічої підтримки, син був її опорою, надав фізичну та фінансову допомогу, оскільки вона хворіє та живе на пенсію. Втрата сина зруйнувала її нормальне життя і зробила її самотньою і беззахисною у похилому віці. Вона була близька із сином, вони разом проживали, постійно спілкувалися, отримували підтримку та допомагали одне одного. Загиблий не був одружений та не мав дітей, тому його сім`єю була лише матір. Особливих страждань їй завдає той факт, що син загинув насильницькою смертю і був похований не у рідному селі, а в м. Дніпро, бо коштів щоб перевезти тіло сина, у неї не було. Втрата сина є однозначно передчасною, оскільки на момент смерті йому було лише 31 рік і будь-яких передумов до його смерті не було. Раптово втративши сина, вона втратила і можливість мати онуків. Зазначає, що втрата матір`ю своєї дитини є найтяжчою втратою, тому це непоправна подія в її житті і встановити ціну людського життя неможливо, як і не можливо точно оцінити завдану моральну шкоду. 
       З урахуванням наведеного, невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, вона оцінює розмір грошового відшкодування завданої їй моральної шкоди у грошовому еквіваленті 300 000,00 грн., що є розумним і справедливим розміром заподіяної шкоди, який зможе хоча б частково допомогти в організації свого життя після тяжкої втрати.
       Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2022 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю.
       Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.
       Судом першої інстанції встановлено, що постановою слідчого від 31.08.2018 року про закриття кримінального провадження № 12018042010000227, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.07.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України встановлено, що 22.07.2018 року о 21:30 год. на 4 колії залізничної станції Дніпро-Головний вантажним потягом смертельно травмовано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
        Цією ж постановою встановлено й те, що за весь час слідування поїзду № 9204 на дільниці «Верхівцеве–Нижньодніпровськ-Вузол» будь-яких сторонніх осіб помічено не було, екстрене гальмування не застосовувалося, по станції Дніпро-Головний вказаний поїзд прослідував при швидкості 42 км/год на зелений сигнал локомотивного світлофора.
       В ході досудового розслідування даного кримінального провадження встановлено, що смертельне травмування ОСОБА_2 отримано внаслідок особистої недбалості та необережного поводження на залізниці, а в діях працівників залізничного транспорту – машиністів потягу № 9204 відсутні ознаки складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості, оскільки позивачем доведено наявність заподіяної шкоди, однак не доведено наявність неправомірних (протиправних) дій відповідача, що є обов`язковою умовою для відшкодування моральної шкоди у даному випадку.
       Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

       Згідно зі ст. 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
       Відповідно до роз`яснень, які викладені у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
       Пунктом 5 даної Постанови також роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
       Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
       Пунктом 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
       Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
       Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
       Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слід враховувати, що відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, і оскільки завдання шкоди є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки – незалежно від наявності вини завдавача шкоди. При цьому в такому випадку відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду) лише, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
       Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей.
       Крім того, слід також виходити з того, що цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів, механізмів, обладнання тощо за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху транспортного засобу, механізму тощо). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, особою, яка її завдала.
       Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).
       Разом з тим, згідно ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
       Відпоідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
       Колегією суддів встановлено, що 22.07.2018 року о 21:30 год. на 4 колії залізничної станції Дніпро-Головний вантажний потяг скоїв наїзд на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який внаслідок отриманих травм помер. 
       23.07.2018 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до ЄРДР за № 12018042010000227 та розпочато досудове розслідування. 
       Постановою слідчого від 21.08.2018 року про закриття кримінального провадження № 12018042010000227, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.07.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України встановлено, що 22.07.2018 року о 21:30 год. на 4 колії залізничної станції Дніпро-Головний вантажним потягом смертельно травмовано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
        Цією ж постановою встановлено й те, що за весь час слідування поїзду № 9204 на дільниці «Верхівцеве–Нижньодніпровськ-Вузол» будь-яких сторонніх осіб помічено не було, екстрене гальмування не застосовувалося, по станції Дніпро-Головний вказаний поїзд прослідував при швидкості 42 км/год на зелений сигнал локомотивного світлофора.
       В ході досудового розслідування даного кримінального провадження встановлено, що смертельне травмування ОСОБА_2 отримано внаслідок особистої недбалості та необережного поводження на залізниці, а в діях працівників залізничного транспорту – машиністів потягу № 9204 відсутні ознаки складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.
       Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 388/НЕ/1559/245 від 15.08.2018 року, смерть ОСОБА_2 настала від сумісної тупої травми тіла з грубим порушенням анатомічної цілісності життєво важливих органів. Всі виявлені при експертизі тілесні ушкодження знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті. Крім того, у довідці про причину смерті № 388/Н від 29.10.2018 року також зазначено, що пішохід був травмований при зіткненні з потягом. 
       Позивачка є матір`ю загиблого ОСОБА_2 .
       Таким чином, судом встановлено, що смерть сина позивачки, з самим фактом чого позивачка безпосередньо і пов`язує завдання їй моральної шкоди, сталася внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а саме наїзду поїзду № 9204 на дільниці «Верхівцеве–Нижньодніпровськ-Вузол», під керуванням машиністів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Оскільки ж під час такого наїзду машиністи перебували у трудових відносинах із відповідачем по справі, керували поїздом на виконання своїх трудових обов`язків, а також враховуючи, що відповідачем не подано, судом не встановлено будь-яких доказів, які б доводили, що смерть сина позивачки сталася внаслідок непереборної сили або умислу самого потерпілого, то саме відповідач несе відповідальність за спричинену позивачам шкоду, в тому числі і за моральну, яка підлягає відшкодуванню позивачці як матері померлого.
       Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що в силу положення ст.ст.1167, 1187, 1193 ЦК України, відповідач не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану позивачам моральну шкоду, особиста недбалість та необережність самого загиблого є підставою для зменшення розміру відшкодування.
       На підставі вищевикладеного та враховуючи ступінь, глибину моральних страждань, понесених позивачкою, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки 100 000.00 грн., на відшкодування спричиненої моральної шкоди .
       Відшкодування моральної шкоди в даному розмірі на думку суду буде співмірним із спричиненою позивачці моральною шкодою, та відповідатиме принципам розумності і справедливості і не матиме наслідком збагачення позивача за рахунок відповідача.
       Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір відповідно до розміру задоволених позовних вимог, за розгляд позовних вимог в суді першої та апеляційної інстанції, в сумі 2 500 грн, оскільки згідно ЗУ «Про судовий збір позивачка звільнена від сплати судового збору.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити частково. 
       Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2022 року— скасувати.
       Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю— задовольнити частково. 
       Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 100 000,00 (сто тисяч) грн, на відшкодування спричиненої моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи .
       В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
       Стягнути із Акціонерного товариства «Українська залізниця» судовий збір на користь держави в сумі 2 500 грн.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
       Судді: