ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/251/21                                                                                   Суддя першої інстанції: Рідзель О.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  08 грудня 2022 року                                                                                   м. Київ
                    
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          головуючого судді                - Горяйнова  А.М.,
          суддів                                            - Файдюка В.В. та Шелест С.Б.,
          за участю секретаря                     - Ворони Д.О.,  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення і наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів, 

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила: 
-           визнати протиправним та скасувати рішення Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 23 листопада 2020 року № 25 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора»;
-           визнати протиправним та скасувати наказ керівника Черкаської обласної прокуратури від 23 грудня 2020 року № 701-к про звільнення позивача з посади прокурора Черкаської місцевої прокуратури Черкаської області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 30 грудня 2020 року;
-           поновити на посаді прокурора Черкаської місцевої прокуратури Черкаської області або на рівнозначній посаді, яку вона займала станом на 23 грудня 2020 року;
-           стягнути з Черкаської обласної прокуратури середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 грудня 2020 року до часу винесення рішення та грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки одинокій матері у розмірі 37885 грн 20 коп.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 30 липня 2021 року адміністративний позов задоволено частково: 
-           визнано протиправним та скасовано рішення Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 23 листопада 2020 року № 25 про неуспішне проходження прокурором Черкаської місцевої прокуратури Черкаської області ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; 
-           визнано протиправним та скасовано наказ керівника Черкаської обласної прокуратури від 23 грудня 2020 року № 701к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Черкаської місцевої прокуратури Черкаської області з 30 грудня 2020 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру»;
-           поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Черкаської місцевої прокуратури Черкаської області з 31 грудня 2020 року; 
-           стягнуто з Черкаської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 грудня 2020 року до 30 липня 2021 року в сумі 136386 грн 72 коп з відрахуванням обов`язкових податків і зборів.          
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Офіс Генерального прокурора, Черкаська обласна прокуратура та ОСОБА_1 звернулися до суду з апеляційними скаргами.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року зазначені апеляційні скарги було задоволено частково, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 липня 2021 року - скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково:
-          визнано протиправним та скасовано наказ керівника Черкаської обласної прокуратури від 23 грудня 2020 року № 701к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Черкаської місцевої прокуратури Черкаської області з 30 грудня 2020 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру»;
-          поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Черкаської місцевої прокуратури Черкаської області з 31 грудня 2020 року;
-          стягнуто з Черкаської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 грудня 2020 року до 30 липня 2021 року в сумі 136386 грн 72 коп з відрахуванням обов`язкових податків і зборів;
-          стягнуто з Черкаської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки одинокій матері у розмірі 37885 грн 20 коп.
Постановою Верховного Суду від 28 вересня 2022 року касаційну скаргу Черкаської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора було задоволено частково, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року у справі №580/251/21 скасовано та ухвалено нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення і наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено. У частині позовних вимог про стягнення з Черкаської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки одинокій матері справу направлено до Шостого апеляційного адміністративного суду на новий розгляд.
Отже, предметом апеляційного перегляду є рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 липня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Черкаської обласної прокуратури грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки одинокій матері.
Свої вимоги про скасування судового рішення в цій частині позивач обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, а також надав неналежну оцінку дослідженим доказам. Зокрема, скаржник вказує на те, що вона є одинокою матір`ю, виховує неповнолітню дитину без участі батька, у зв`язку з чим має право на соціальну відпустку. Враховуючи, що в період роботи на посаді прокурора Черкаської місцевої прокуратури Черкаської області додаткову відпустку одинокій матері не було використано, ОСОБА_1 просить стягнути грошову компенсацію відповідно до ст. 24 Закону України «Про відпуски». 
Під час судового засідання представник Черкаської обласної прокуратури підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити з підстав, викладених в ній. 
ОСОБА_1 та Офісу Генерального прокурора були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, проте явку своїх представників у судове засідання не забезпечили та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись ч. 2 ст. 313 КАС України, вирішила розглядати справу за відсутності позивача та представника зазначеного відповідача.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Черкаської обласної прокуратури, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , врахувавши висновки Верховного Суду, які стали підставою для направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 липня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення компенсації за невикористані дні додаткової відпустки одинокій матері - скасувати та прийняти нову постанову часткове задоволення позову в цій частині, виходячи з такого.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 з 22 червня 2017 року обіймала посаду прокурора Черкаської місцевої прокуратури та 11 жовтня 2019 року подала Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію. У зв`язку з цим 29 жовтня 2020 року позивач проходила анонімне тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, за наслідками якого набрала 60 балів, що є менше (70 балів) встановленого п. 4 розділу ІІ Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2020 року № 221.
Другою кадровою комісією з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) прийнято рішення від 23 листопада 2020 року № 25 про неуспішне проходження позивачем атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.
Наказом Черкаської обласної прокуратури від 23 грудня 2020 року № 701к ОСОБА_1 звільнено з займаної посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 30 грудня 2020 року.      
Не погоджуючись із зазначеними рішенням та наказом, а також бездіяльністю Черкаської обласної прокуратури, яка полягає у невиплаті грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки одинокій матері, ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом. 
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації, суд першої інстанції виходив з того, що у період з 2017 року до 2020 року позивач, окрім рішення суду про розірвання шлюбу, до Черкаської обласної прокуратури будь які інші документи, які б могли підтвердити відсутність участі батька у вихованні дитини не надавала, а відтак були відсутні підстави вважати ОСОБА_1 одинокою матір`ю. Суд першої інстанції також встановив, що із заявами про надання додаткової соціальної відпустки як одинокій матері ОСОБА_1 не зверталася, у звязку з чим у відповідача були відсутні підстави для застосування до ОСОБА_1 соціальних гарантій, передбачених для одинокої матері, яка виховує дитину сама.
Направляючи справу на новий розгляд в цій частині, Верховний Суд зазначив, що термін «одинока матір» на законодавчому рівні не визначено, водночас 06 листопада 1992 року значення цього поняття було визначено у постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів». Згідно з п. 9 цієї постанови одинокою матір`ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі та у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує та утримує дитину сама.
Разом з тим 15 листопада 1996 року набрав чинності Закон України «Про відпустки», відповідно до п. 5 ч. 13 ст. 10 якого щорічні (основна та додаткові) відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються: одинокій матері (батьку), які виховують дитину без батька (матері); опікунам, піклувальникам або іншим самотнім особам, які фактично виховують одного або більше дітей віком до 15 років за відсутності батьків.
З огляду на вказану норму права, а також положення ст.ст. 181-183 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» Верховний Суд прийшов до висновку, що право на додаткову соціальну відпустку мають такі одинокі матері: жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдова; жінка, яка виховує дитину без батька. Поряд з цим, участь батька або інших осіб в утриманні дитини не позбавляє матері статусу одинокої, оскільки умова утримання (аліменти) для отримання додаткової соціальної відпустки не передбачена Законом України «Про відпустки», передбачено лише виховання дитини без батька.
Додатково Верховний Суд наголосив, що виховання дитини це обов`язок обох батьків. Соціальна відпустка щодо компенсації за яку заявлено позов направлена на забезпечення можливості батьком (матір`ю) дитини виконати свій обов`язок по належному вихованню дитини, забезпечити від того з батьків, який займається вихованням дитини мінімальний достатній рівень уваги, який необхідний такій дитині для її гармонійного розвитку. Обставина утримання дитини іншим з батьків, який не приймає участі у вихованні дитини жодним чином не компенсує дитині той необхідний рівень батьківської уваги та піклування, який необхідний такій дитині і який хоча б частково можливо реалізувати шляхом використання вказаної соціальної відпустки.
Верховний Суд врахував, що матеріали особової справи позивача, копія якої міститься в матеріалах справи, містять наступні документи: копію свідоцтва про народження дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22 грудня 2015 року серія НОМЕР_1 ; копію рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 лютого 2017 року у справі № 711/10753/16-ц про розірвання шлюбу між позивачем та ОСОБА_2 (батьком дитини); довідку закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Колосок» с. Червона Слобода Червонослобідської сільської ради від 18 грудня 2020 року № 834 про те, що донька позивачки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує цей заклад з 2017 року і по теперішній час, батько дитини, ОСОБА_2 , за весь час відвідування дитиною дошкільного закладу дитину до садочка не приводив, не забирав, ні вихователі, ні директор з ним не знайомі, жодного разу він не телефонував, життям дівчинки у закиді дошкільної освіти не цікавився. 
З цих підстав Верховний Суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення компенсації за невикористані дні додаткової соціальної відпустки за статусом «одинока матір» за 2017-2020 робочі роки є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Підставою для направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції стало те, що суд апеляційної інстанції, розраховуючи суму компенсації за невикористані відпустки, безпідставно застосував розмір середньоденного заробітку, визначений відповідно до абз. 3 п. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з урахуванням середньомісячної заробітної плати, обчисленої виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували звільненню позивача,   тобто у спосіб і в порядку, встановлених для визначення розміру середнього заробітку для оплати вимушеного прогулу.
Верховний Суд наголосив на тому, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Таким чином під час апеляційного розгляду справи належить визначити розмір компенсації за невикористану ОСОБА_1 додаткову відпустку одинокій матері. 
Згідно з пп. «а» п. 1 розділу І Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок) цей нормативно-правовий акт застосовується, зокрема, у випадках надання працівникам усіх видів відпусток, передбачених законодавством (крім відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами), або виплати їм компенсації за невикористані відпустки.
Особливості визначення періоду, за яким обчислюється середня заробітна плата, визначені в розділі ІІ Порядку. 
Відповідно до абз. 1 п. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Як вже зазначалося, ОСОБА_1 було звільнено з посади прокурора Черкаської місцевої прокуратури наказом Черкаської обласної прокуратури від 23 грудня 2020 року № 701к з 30 грудня 2020 року.   
Таким чином для обчислення середньої заробітної плати ОСОБА_1 належить врахувати виплати за період з грудня 2019 року до листопада 2020 року. 
За правилами п. 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні (ст. 73 Кодексу законів про працю України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються.
Згідно з довідкою Черкаської обласної прокуратури, що направлена листом від 24 листопада 2022 року № 15/2-984вих22, заробіток ОСОБА_1 за період з грудня 2019 року до листопада 2020 року становив 234533 грн 53 коп. 
У вказаній довідці також зазначено кількість календарних днів розрахункового періоду за виключенням святкових та неробочих днів - 355. Черкаською обласною прокуратурою було враховано у грудні 2019 року - 30 днів, у січні 2020 року - 29 днів, у лютому 2020 року - 29 днів, у березні 2020 року - 30 днів, у квітні 2020 року - 29 днів, у травні 2020 року - 29 днів, у червні 2020 року - 28 днів, у липні 2020 року - 31 день, у серпні 2020 року - 30 днів, у вересні 2020 року - 30 днів, у жовтні 2020 року - 30 днів, у листопаді 2020 року - 30 днів.
Отже, середня заробітна плата ОСОБА_1 для компенсації за невикористану відпустку одинокій матері становить 660 грн 66 коп (234533 грн 53 коп / 355 днів).
За правилами ч. 1 ст. 19 вказаного Закону одинокій матері надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (ст. 73 Кодексу законів про працю України).
У період роботи на посаді прокурора Черкаської місцевої прокуратури з 22 червня 2017 року до 30 грудня 2020 року в ОСОБА_1 виникло право на додаткову відпусту тривалість 40 днів. 
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей   або повнолітню дитину -   особу з інвалідністю з дитинства   підгрупи А I групи.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 має право на отримання компенсації за невикористані дні додаткової відпуски одинокій матері у розмірі 26426 грн 40 коп (660 грн 66 коп х 40 календарних днів).
Враховуючи, що при звільненні з органів прокуратури згідно з наказом керівника Черкаської обласної прокуратури від 23 грудня 2020 року № 701-к ОСОБА_1 не було виплачено відповідну компенсацію, колегія суддів вважає необхідним частково задовольнити адміністративний позов у відповідній частині і стягнути з Черкаської обласної прокуратури 26426 грн 40 коп.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 спростовують висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для нарахування компенсації за невикористану додаткову відпуску, викладений у рішенні від 20 травня 2022 року, і є підставою для його скасування у відповідній частині.  
З огляду на викладене колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, що мають значення для правильного застосування ст.ст. 19, 24 Закону України «Про відпустки», що призвело до неправильного вирішення частини позовних вимог. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 липня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення компенсації за невикористані дні додаткової відпустки одинокій матері - скасувати та прийняти нову постанову часткове задоволення позову в цій частині. 
Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -       
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 липня 2021 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки одинокій матері.
Стягнути з Черкаської обласної прокуратури (вул. Шевченка, 286, м. Черкаси, 18000; ідентифікацій код 02911119) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки одинокій матері в розмірі 26426 (двадцять шість тисяч чотириста двадцять шість) грн 40 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

          Головуючий суддя                                                                        А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            В.В. Файдюк

                                                                                                    С.Б. Шелест            

          Постанова складена у повному обсязі 09 грудня 2022 року.