ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2022 року 
м. Київ
справа № 380/604/20
адміністративне провадження № К/9901/13942/20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В.,
суддів: Мартинюк Н.М.,   Мельник-Томенко Ж.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про скасування постанови, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою   ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року (у складі: головуючого судді Онишкевича Т.В., суддів Обрізка І.М., Іщук Л.П.),
ВСТАНОВИВ:
І. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
1. 21 січня 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила скасувати постанову від 23 грудня 2019 року ВП № 60934726 старшого державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львова Кунди З.Й. про стягнення виконавчого збору. 
2. В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що жодних заходів примусового характеру державним виконавцем в ході виконання рішення суду у справі №464/1675/19 проведено не було, тому постанову про стягнення виконавчого збору позивач вважала безпідставною та такою, що не відповідає вимогам закону. Крім того, позивач зазначала, що рішення суду у справі №464/1675/19 виконується позивачем у добровільному порядку.
3. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року відкрито провадження в цій адміністративній справі.
4. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 380/604/20 позов було задоволено. 
5. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що стягнення з позивача виконавчого збору на підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 23 грудня 2019 року ВП № 60934726 є передчасним та необґрунтованим, що свідчить про її невідповідність критеріям правомірності, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
6. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив зазначене судове рішення скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 . 
7. Скаржник апеляційну скаргу обґрунтовував, окрім іншого, тим, що стягнення з боржника виконавчого збору під час відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця та зазначав, що примусове виконання судових рішень розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено законом; відтак, оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору винесена правомірно.
8. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2020 апеляційну скаргу Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) задоволено частково. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 380/604/20 скасовано, а позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
9. Суд апеляційної інстанції зазначав, що у рамках виконавчого провадження ВП № 60934726 виконавцем винесено оскаржувану постанову про стягнення з позивачки виконавчого збору у розмірі 8 346,00 грн, яка нею була отримана 27 грудня 2019 року, про що вказано у позовній заяві; 03 січня 2020 року ОСОБА_1 подала скаргу на дії виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 23 грудня 2019 року ВП №60934726 начальнику ВДВС; листом ВДВС від 15 січня 2020 року № 10007 позивачку повідомлено, що підстав для скасування постанови виконавця ВП №60934726 від 23 грудня 2019 року немає; 21 січня 2010 року ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду із цим позовом.
10. З аналізу положень статей 122, 287 КАС України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», суд апеляційної інстанції дійшов висновків про встановлення законодавцем двох альтернативних способів оскарження рішень, дії чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби - шляхом звернення до суду у встановленому процесуальним законодавством прядку або шляхом подання скарги до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, чи керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня. Відтак, на переконання суду апеляційної інстанції, правових підстав вважати, що у випадку, що розглядається, законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору немає, а отже до цих правовідносин не можуть бути застосовані приписи частини 2 статті 122 КАС.
11. Суд апеляційної інстанції констатував увагу на тому, що ОСОБА_1 при зверненні до адміністративного суду не заявляла клопотання про поновлення строку звернення до суду та у ході апеляційного розгляду її представником не було наведено поважних причин пропуску нею такого строку.
12. З наведеного, суд апеляційної інстанції, посилаючись на приписи пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України, встановивши порушення судом першої інстанції, на підставі частини 1 статті 319 КАС України, залишив позов без розгляду.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї
13. Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2020, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
14. В обґрунтування касаційної скарги зазначається, що позивач оскаржувану постанову отримала 27 грудня 2019 року, 03 січня 2020 року подала скаргу на дії державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 23.12.2019 ВР № 60934726. 
15. Позивач вказує, що лист від 15.01.2020 № 10007 у відповідь на скаргу отримала 17 січня 2020 року, а відтак дізналась про порушення її прав, свобод та інтересів цього ж дня; до суду звернулась 21 січня 2020 року. Позивач вважає, що нею не було порушено строків звернення до суду, передбачуваних частиною 2 статті 287 КАС України.
16. До Верховного Суду від Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові надійшов відзив на касаційну скаргу, в якій відповідач просить оскаржуване судове рішення залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення. 
ІІ. РУХ АДМІНІСТРАТИВНОЇ СПРАВИ В СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
17. Касаційна скарга ОСОБА_1 до Верховного Суду надійшла 01 червня 2020 року.
18. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2020 визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Жук А.В., судді: Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.
19. Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року у справі №380/604/20.
20. Ухвалою Верховного Суду від 16.11.2022 дану справу призначено до письмового розгляду за наявними у ній матеріалами.
IІІ. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ ТА ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
21. Відповідно до частини 1 статті 341 КАС України (в чинній редакції) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
22. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2 статті 341 КАС України в чинній редакції).
23. Перевіривши за матеріалами справи доводи та вимоги касаційної скарги та правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Верховного Суду зазначає наступне.
24. За правилами частини 1 статті 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
25. Відповідно до частин 1-2 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Позовну заяву може бути подано до суду: 1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; 2) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
26. Згідно із частиною 4 статті 122 КАС якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
27. Відповідно до приписів частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
28. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина 2 статті 74 Закону № 1404-VIII).
29. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня (частина 3 статті 74 Закону № 1404-VIII).
30. За правилами частини 5 статті 74 Закону № 1404-VIII рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
31. Верховний Суд звертає увагу, що у позовній заяві, окрім іншого, ОСОБА_1 вказувала, що оскаржувану постанову отримала 27 грудня 2019 року, на яку в подальшому було подано скаргу, та 17 січня 2020 року, отримавши відповідь від 15.01.2020, у якій сказано, що підстав для скасування постанови від 23 грудня 2019 року ВП № 60934726 немає, у десятиденний строк від отримання такої відповіді, позивач звернулась із позовною заявою. Момент, коли позивач дізналась про порушення свого права, остання фіксує з моменту отримання відповіді.
32. Відкриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку про дотримання позивачем вимог статей 160, 161, 172 КАС України, та підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі встановлено не встановлено. Судом першої інстанції та відповідачем не піднімалось питання пропуску десятиденного строку звернення до суду. 
33. Верховний Суд звертає увагу, що ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження не може бути самостійним предметом апеляційного оскаржена згідно статті 294 КАС України окремо від рішення суду по суті спору. Незгода із ухвалами, які не підлягають оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду може бути викладена учасниками справи в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції.
34. 12 лютого 2020 року Львівським окружним адміністративним судом ухвалено рішення по суті позовних вимог, яким позов задоволено.
35. Своєю чергою, Сихівський відділ державної виконавчої служби у місті Львові, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку з підстав неправильного застосування норм матеріального права та неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи судом першої інстанції. Однак апелянт не висловлював свою позицію щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, та відповідно клопотань про залишення позову без розгляду не заявляв.
36. Як слідує із змісту оскаржуваної постанови суд апеляційної інстанції не надавав своїх висновків щодо правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на які відповідач посилався в апеляційній скарзі, натомість застосувавши наслідки пропущення строку звернення до суду, визначені статтею 123 КАС України, на підставі частини першої статті 319 та пункту 8 частини першої статті 240 КАС України.
37. Залишаючи позовну заяву у справі № 380/604/20 без розгляду суд апеляційної інстанції виходив з того, що клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду у справі відсутнє, а у ході апеляційного розгляду її представником не було наведено поважних причин пропуску нею такого строку.
38. Верховний Суд у справах №160/13393/21, №420/1927/20, № 0440/6027/18, № 1640/2719/18, № 520/5875/19 вже вирішував питання меж перегляду судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції, зокрема правомірності застосування наслідків частини четвертої статті 123 КАС України про залишення позову без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду, у випадку, коли рішення суду першої інстанції не оскаржується з цих підстав. 
39. У цих постановах Верховний Суд підкреслив, що межі перегляду судом апеляційної інстанції визначені статтею 308 КАС України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).
40. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина друга статті 308 цього ж Кодексу).
41. Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, визначені частиною третьою статті 317 КАС України, а саме: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; 3) справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
42. Нормами абзацу другого частини першої статті 319 КАС України встановлено, що порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього ж Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
43. Беручи до уваги викладене, Верховний Суд, зокрема, у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 520/5875/19 дійшов висновку, що розгляд судом справи, позов у якій подано за межами строків звернення, не відноситься до порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, у зв`язку з чим наявність таких обставин не дає суду апеляційної інстанції повноважень для скасування рішення суду, якщо доводи про пропуск строку звернення до суду не були підставою для апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції.
44. Наявність у суду апеляційної інстанції повноважень скасовувати рішення суду першої інстанції із залишенням позовної заяви без розгляду не надає права суду апеляційної інстанції застосовувати ці повноваження з власної ініціативи в контексті обставин цієї справи.
45. Аналогічні висновки щодо застосування статей 308, 319 КАС України в подібних правовідносинах викладені також у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 0440/6027/18, від 12 січня 2021 року у справі № 1640/2719/18, від 23 лютого 2021 року у справі № 420/1927/20 і Суд не знаходить підстав для відступу від вказаної правової позиції під час розгляду цієї справи.
46. При цьому, як слідує зі змісту апеляційної скарги відповідача, доводи про подання позивачем позову за межами строків звернення до суду та необхідність залишення позову без розгляду з підстав визначених частинами третьою та четвертою статті 123 КАС України не були підставою, на якій ґрунтувалися вимоги відповідача про скасування рішення суду першої інстанції.
47. А відтак суд апеляційної інстанції не мав підстав для перевірки рішення суду першої інстанції в частині висновків про дотримання позивачем строків звернення до суду.
48. За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд апеляційної інстанції безпідставно вийшов за межі апеляційного перегляду та помилково застосував наслідки визначені пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України, використавши свої повноваження без законних на те підстав, визначених нормами КАС України.
49. При цьому, суд апеляційної інстанції всупереч статті 308 КАС України не надав оцінку доводам апеляційної скарги, в тому числі і щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема пункту 3 частини першої статті 240 КАС України.
50. За такого правового врегулювання справа підлягає направленню для продовження апеляційного розгляду.
51. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21 вересня 2022 року у справі №160/13393/21.
52. Відповідно до частин 1 - 5 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
53. Відповідно до частини 1 статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
54. За приписами частини першої статті 353 КАС України наведене є підставою для скасування постанови суду апеляційної інстанції і направлення справи для продовження апеляційного розгляду.
55. Таким чином, вимоги касаційної скарги про скасування постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року належить задовольнити.
56. Враховуючи наведене, перевіривши за матеріалами адміністративної справи доводи та вимоги касаційної скарги, Верховний Суд встановив порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі, а відтак касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення - скасуванню із направленням справи на продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
57. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року у справі №380/604/20 скасувати.
3. Справу направити на продовження розгляду до суду апеляційної інстанції - Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

..................................

..................................

..................................

А.В. Жук
Н.М. Мартинюк,  
Ж.М. Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду