ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5243/22 Справа № 186/194/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демиденко С.М. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - Максюти Ж.І.
суддів - Свистунової О.В., Деркач Н.М.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 31 травня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И Л А:

17.02.2022 р. до суду надійшла позовна заява  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення страхового відшкодування.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_3 року, загинув її чоловік - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 12.08.2021 року Петропавлівським відділом ДРАЦ у Снельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
На час смерті її чоловіка ОСОБА_2 , який отримував пенсію в розмірі 15 189 грн, вона являлася пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 , отримувала пенсію значно меншу за пенсію чоловіка, а тому перебувала на його утриманні.
Через свого представника позивач звернулася до Відповідача з заявою щодо виплати їй страхового відшкодування шкоди, завданої смертю чоловіка, згідно ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.1200 Цивільного кодексу України.
Однак, відповідач не задовольнив її звернення повністю та не здійснив виплату страхового відшкодування шкоди, як непрацездатній особі, яка перебувала на утриманні померлого у розмірі 216 000 грн, посилаючись на те, що право на отримання зазначеного страхового відшкодування мають лише особи, які отримують пенсію у зв`язку із втратою годувальника, а надане позивачем пенсійне посвідчення про те, що вона з 30 жовтня 2013 року отримує пенсію за віком не являється документом, що надає право на отримання страхового відшкодування шкоди, оскільки не відповідає вимогам п.35.2 «е» ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Однак, відповідач здійснив страхове відшкодування моральної шкоди та витрат пов`язаних з похованням в загальному розмірі 105 972 гривні.
Оскільки загальна сума страхового відшкодування (ліміт) згідно полісу становить 260 000 гривень, то відповідач на думку позивача, повинен відшкодувати шкоду пов`язану з втратою годувальника в розмірі 154 028 грн.
Відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування шкоди, а саме виплати у зв`язку із втратою годувальника, позивач вважає незаконною та необґрунтованою, оскільки на час смерті чоловіка позивач отримувала пенсію за віком. 
Тому, позивач просить стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування виплати, пов`язаної з втратою годувальника у розмірі 154 028, 00 грн.
Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 31 травня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення страхового відшкодування відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги та стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування виплати, пов`язаної з втратою годувальника у розмірі 154028, 00 грн.
Вважає, що рішення суду щодо відмови у задоволенні її позовних вимог є незаконним та необґрунтованим, оскільки у відповідності до ст.. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
Страховик (у випадках, передбачених ст.. 41 цього Закону,-МТСБУ) здійснює страхове відшкодування, заподіяне смертю потерпілого на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України кожній особі, яка має право на таке відшкодування. Загальний розмір страхового відшкодування не може бути меншим ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі встановлених законом на день настання страхового випадку.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «СК «Країна» заперечувало проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишенні без змін суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
В ст.89 ЦПК України зазначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
З ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України вбачається, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до вимог чинного законодавства України, порядок отримання страхового відшкодування за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Статтею 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.
За правилами ч. 1, п. 2 ч. 1 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Шкода відшкодовується чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно.
З п. 27.2 ст. 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вбачається, що страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Пунктом 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
За змістом ст. 75 СК України, непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи і доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальне обов`язкове пенсійне страхування» непрацездатними членами сім`ї вважаються:
1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;
2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.
Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні;
3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.
До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:
1) були на повному утриманні померлого годувальника;
2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Для отримання страхового відшкодування, матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП встановлено спеціальний порядок, який включає в себе обов`язкове подання потерпілим чи іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, страховику заяви про страхове відшкодування з поданням документів, перелік яких закріплений у п. 35.2 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого; його доходи за попередній (до настання ДТП) календарний рік; розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника.
В ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що документами, які підтверджують перебування на утриманні є довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації) або довідки органів місцевого самоврядування про перебування на повному утриманні померлого годувальника чи одержання від нього допомоги, що була постійним і основним джерелом засобів до існування, або про спільне проживання з годувальником на час його смерті.
Як вбачається з матеріалів цивільної справи 03.02.2021 року між АТ «СК «Країна» та ОСОБА_3 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/5262800, забезпечений транспортний засіб «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 (далі - Поліс № АР/5262800) /а.с.37/.
ІНФОРМАЦІЯ_3 року в Дніпропетровській області сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участі забезпеченого транспортного засобу «Volkswagen Passat» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 та велосипедиста ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП велосипедист ОСОБА_2 помер /а.с.14-18, 9/.
На момент своєї смерті ОСОБА_2 , був пенсіонером, отримував пенсію за віком в розмірі 15 189,75 грн та проживав по АДРЕСА_1 , разом зі своєю дружиною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка з 2013 року отримує пенсію за віком /а.с.7,10,13, 49 друга сторінка, 56 друга сторінка/.
09.08.2021 року АТ «СК «Країна» отримало та зареєструвало за вхідним № 19382/21 Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від водія забезпеченого транспортного засобу - ОСОБА_4 /а.с.38-42/.
09.08.2021 року АТ «СК «Країна» направило запит за вих. № 10/17089/21 до Павлоградського ВПП у Дніпропетровські області щодо отримання інформації та документів стосовно вказаної вище ДТП /а.с. 43/.
26.08.2021 року ОСОБА_1 , звернулась до ПФУ із заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника /а.с.19/.
31.08.2021 року ПФУ прийняв рішення № 912480119569 про відмову в призначені ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника у зв`язку з відсутністю в неї необхідного страхового стажу /а.с.56/.
05.10.2021 року АТ «СК «Країна» отримало та зареєструвало за вхідним № 23950/21 Заяву на виплату страхового відшкодування із додатками від ОСОБА_5 , який діє в інтересах дружини загиблого - ОСОБА_1 /а.с. 8,44/.
Відповідно до отриманої Заяви на виплату страхового відшкодування заявлено вимогу щодо виплати ОСОБА_1 страхового відшкодування: 1) 1/6 моральної шкоди в сумі 12 000 грн., 2) шкоди, пов`язаної із втратою годувальника в сумі 216 000, 00 грн /а.с.8/.
21.12.2021 року АТ «СК «Країна» визнало майнові вимоги заявника в частині виплати страхового відшкодування моральної шкоди, прийняло рішення про виплату страхового відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 в сумі 12 000, 00 грн. та виплатило його 30.12.2021 року, що підтверджується платіжним дорученням № 104 від 30.12.2021р. /а.с.57 друга сторінка, 58/.
В той же день листом за вих. № 27605 АТ «СК «Країна» повідомило ОСОБА_1 проте, що позивачкою так і не було надано повний перелік документів, необхідних для прийняття рішення здійснення страхового відшкодування (шкоди, пов`язаної із втратою годувальника), визначених підпунктом е) пункту 35.2. статті 35 Закону, а саме: не надано документи, що підтверджують розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника /а.с.58/.
Аналізуючи вище викладене та наведені нормативно-правові акти, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи прийшов до правильного висновку про те, що позивач, та її чоловік на момент ДТП були непрацездатними та обоє отримували пенсійне забезпечення (самостійний дохід), факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.
Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
Також, згідно аналізу приписів зазначених законів та ст. 1200 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого мають фактично дві групи осіб: непрацездатні особи, які є утриманцями загиблого та його діти; працездатні, що доглядають за дітьми померлого до певного віку.
В даній справі підлягає доказуванню особою, яка вимагає страхового відшкодування у зв`язку зі смертю потерпілого, належність до однієї з цих груп, а якщо особа належить до такої групи то необхідно доказати розмір доходу потерпілого (померлого) та факт знаходження на утриманні.
Тобто, надати документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого (померлого), його доходи за попередній (до настання ДТП) календарний рік, розміри пенсії, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника (п.п. «е», п. 35.2 ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Факт наявності пенсійного віку не надає безумовного права пенсіонеру (непрацездатній особі) на отримання страхового відшкодування від страховика, так як в даному випадку, дружина загиблого має самостійний дохід (пенсію), а наявність факту, що ОСОБА_1 знаходилась на утриманні свого чоловіка, отримувала від нього постійну та суттєву матеріальну допомогу від якої залежить її існування нічим не підтверджено.
Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного із них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи (п.п. «г» п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).
Оскільки предметом позову є відшкодування шкоди, завданою смертю потерпілого, доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а й факт перебування позивача на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі.
Позивач є пенсіонером за віком, що підтверджується доказами, які є в справі.
Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Таким чином, для набуття права на утримання, непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць, який на час виникнення спірних правовідносин на одну особу з розрахунку на місяць для працездатних осіб.
За таких обставин, колегією суддів не приймаються до уваги доводи ОСОБА_1 , які викладені в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції безпідставно не було прийнято до уваги, як допустимі докази, на підтвердження перебування її на утриманні потерпілого, надані нею документи: копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 виданого на ім`я ОСОБА_1 30.10.2013 року (пенсіонер за віком), довідку Приватного підприємства про спільне проживання ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_2 (потерпілий).
Як вбачається з матеріалів справи апелянтом не надано суду належних та допустимих доказів в розуміння ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про те, що її дохід був менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць, що на час смерті чоловіка, вона перебувала на його утриманні та потребувала матеріальної допомоги, що він надавав їй таку допомогу, так як факт проживання однією сім`єю із загиблим не може свідчити про перебування на його утриманні, що має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглядаючи справу по суті обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність передбачених законом підстав для стягнення страхового відшкодування ОСОБА_1 та ухвалив у справі законне судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.
Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 31 травня 2022  року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Ж.І. Максюта

Судді О.В.Свистунова

Н.М.Деркач