ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2022 р.	Справа № 545/1600/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,
Суддів: Бартош Н.С. ,  Подобайло З.Г. ,

          розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 22.08.2022, головуючий суддя І інстанції: Шелудяков Л.В., м. Полтава, повний текст складено 22.08.22 року по справі № 545/1600/22
          за позовом                 ОСОБА_1  
          до                Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області в особі начальника відділу Київського відділу у м. Полтави УДМС України в Полтавській області                        
          про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області в особі начальника відділу Київського відділу у м.Полтави УДМС України в Полтавській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, в якому просить визнати постанову серії ПН МПТ № 001575 від 26.01.2022 року про притягнення громадянина Азербайджану ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.203 КУпАП, винесену начальником Київського відділу у м.Полтава Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області Кобилинським С.В. неправомірною та скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 закрити.
Позовні вимоги мотивує тим, що 26.01.2022 року уповноваженою посадовою особою – начальником Київського відділу у м.Полтава Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області Кобилинським С.В. була розглянута справа про адміністративне правопорушення відносно громадянина Азербайджану ОСОБА_2 та винесена постанова серії ПН МПТ №001575, якою ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП, а саме в порушенні правил перебування в Україні громадянина Азербайджану, який останнього разу в`їхавши на територію України 04.09.2021 року, не виїхав після закінчення відповідного строку перебування та з 03.12.2021 року проживає без документів на право проживання в Україні та ухиляється від виїзду з України. Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 2040 грн.
Позивач вважає, що відповідач не взяв до уваги те, що він в`їхав на територію України 04.09.2021 року та отримав дозвіл серії АА № 055676 на застосування праці іноземців та осіб без громадянства, виданий Державною службою зайнятості, Полтавським обласним центром зайнятості терміном на один рік. З подальшим працевлаштуванням на роботу в ТОВ «Укркомторгсервіс». 13.11.2021 року він подав до уповноважених органів відповідний пакет документів щодо отримання посвідки на тимчасове проживання. Станом на 26.01.2022 року на момент складання постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, результату розгляду пакету документів на отримання посвідки не було, як і не було і відмови у видачі такої посвідки.
Крім того зазначив, що під час розгляду вищезазначеної справи про адміністративне правопорушення вимоги, передбачені ст.ст. 268, 245, 280 КУпАП посадовими особами не дотримано. Так, йому формально були роз`яснені права, та не враховано вимогу прямого умислу на скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП. Не було надано можливості скористатися правовою допомогою, так як розгляд адміністративної справи був проведений відразу ж після складання протоколу. Не надано було час для підготовки до розгляду адміністративної справи, надання відповідних доказів, залучити послуг перекладача, адвоката.
Виходячи із вищезазначеного, вважає, що ним не вчинено жодних дій, спрямованих на порушення правил перебування в Україні, оскільки винесення рішення щодо отримання (видачі) або відмови в отриманні (видачі) посвідки на тимчасове проживання, не залежало від його волі чи дій, а було вчинено уповноваженим державним органом, рішення якого ним оскаржується.
Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 22.08.2022р. позов ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області в особі начальника відділу Київського відділу у м.Полтави УДМС України в Полтавській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задоволено. Визнано неправомірною і скасовано постанову, винесену начальником Київського відділу у м. Полтава Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області Кобилинським Сергієм Володимировичем серії ПН МПТ № 001575 від 26.01.2022 року про притягнення громадянина Азербайджану ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП у виді штрафу в сумі 2040 грн. Провадження в справі про адміністративне правопорушення закрито.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Управлінням Державної міграційної служби України в Полтавській області подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що  вважає його прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що судом дано невірну правову оцінку доказам, не досліджено усі обставини справи та порушено статтю 8 КАС України, якою передбачено, що усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом та частину 3 статті 242 КАС України, відповідно до якої обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не було порушено ч. 3 ст. 3, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також п.п. 2 п. 2 Порядку, затвердженого ПКМУ № 150 від 15.02.2012 року спростовуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення та обставинами, викладеними в них. Вказує, що  позивач мав подати заяву та документи на оформлення посвідки на тимчасове проживання на території України до 02.12.2022 в період законного перебування на території України. 11.11.2021 ОСОБА_2 звернувся до УДМС з заявою- анкетою №100153277 про оформлення посвідки на тимчасове проживання. Посвідка видається протягом 15 робочих днів з дати прийняття документів від іноземця або особи без громадянства п.5 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ №322 від 25 квітня 2018 р. 19.11.2021 УДМС прийнято рішення про відмову в оформлені посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 відносно громадянина Маммадова ОСОБА_3 . У відповідності до Порядку 322 пункту 62 копія рішення про відмову в оформленні посвідки із зазначенням причин відмови надіслано рекомендованим листом ОСОБА_2 і приймаючій стороні директору ТОВ «Укркомторгсервіс» Віктору Бажану. Рішення про відмову в оформлені посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 станом на момент подання апеляційної скарги в даній справі оскаржується громадянином ОСОБА_2 в Полтавському окружному адміністративному суду №440/5481/22. Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на доводах позивача про необізнаність його з рішенням про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання. Однак це спростовується його особистими поясненнями, позивач знав про те, що порушує законодавство України про правовий статус іноземців, зазначив, що йому відмовлено в оформленні посвідки на тимчасове проживання в Україні, не виїхав із України у встановлений термін у зв`язку із відсутністю коштів. В оскаржуваному рішенні Полтавського районного суду Полтавської області не надано оцінки цим доказам та не враховано при винесенні рішення. Також зазначає, що 08.02.2020 року відносно ОСОБА_1 Шевченківським РВ у м.Полтаві УДМС України в Полтавській області було прийнято рішення №6 про примусове повернення до країни походження або третьої країни. Як зазначено в рішенні 2020 року позивач заїхав на територію України в 2011 році. Враховуючи викладене, позивач неодноразово порушував міграційне законодавство та усвідомлював наслідки перевищення строку перебування на території України. З урахуванням вищенаведеного, просить скасувати рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 22.08.2022 по справі №545/1600/22 та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 в повному обсязі.
Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України. Позивача було повідолено щодо його права на подання відзиву на апеляційну скаргу. 
Відповідно до приписів ст.268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст.286 КАС України, передбачений особливий порядок повідомлення осіб. 
Дана справа належить до категорії термінових справ, передбачених ст.286 КАС України та підлягає розгляду з урахуванням особливостей, передбачених параграфом 2 глави 11 КАС України.
Позивач  щодо розгляду даної справи повідомлений телефонограмами.
Відповідач та скаржник щодо розгляду даної справи повідомлені на електронні адреси, які містяться в матеріалах справи.
Також, сторони щодо розгляду даної справи повідомлялись шляхом розміщення оголошення на веб-порталі "Судова влада". 
Згідно ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та у разі, зокрема, відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участі.
Враховуючи наведене, у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України колегія суддів вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає  задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 в`їхав на територію України 04.09.2021 року та отримав дозвіл серії АА № 055676 на застосування праці іноземців та осіб без громадянства, виданого Державною службою занятості, Полтавським обласним центром зайнятості терміном на один рік. З подальшим працевлаштуванням на роботу в ТОВ «Укркомторгсервіс».
26.01.2022 року уповноваженою посадовою особою – начальником Київського відділу у м.Полтава Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області Кобилинським Сергієм Володимировичем була розглянута справа про адміністративне правопорушення відносно громадянина Азербайджану ОСОБА_2 , проживаючого в АДРЕСА_1 та винесена постанова серії ПН МПТ № 001575, якою ОСОБА_4 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП, а саме в порушенні правил перебування в Україні громадянина Азербайджану, який останнього разу в`їхавши на територію України 04.09.2021 року, не виїхав після закінчення відповідного строку перебування та з 03.12.2021 року проживає без документів на право проживання в Україні та ухиляється від виїзду з України. Вказаною постановою на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 2040 грн.
11.11.2021 ОСОБА_2 звернувся до УДМС з заявою-анкетою №100153277 про оформлення посвідки на тимчасове проживання. Посвідка видається протягом 15 робочих днів з дати прийняття документів від іноземця або особи без громадянства п.5 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ №322 від 25 квітня 2018 р. (далі - Порядок 322).
19.11.202 УДМС прийнято рішення про відмову в оформлені посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 відносно громадянина Маммадова ОСОБА_3 .
Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не допустив умисного невиконання ч.3 ст.3, ч.3 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також п.п. 2 п. 2 Порядку, затвердженого ПКМУ № 150 від 15.02.2012 року. 
Колегія суддів з даним висновком суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст.33 Конституції України кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Ст.26 Конституції України передбачає, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Разом з тим, ч.1 ст.203 КУпАП передбачає відповідальність за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.
Згідно зі ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Положеннями ст.279 КУпАП передбачено, що розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.1 Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Азербайджанської Республіки про безвізові поїздки громадян затвердженої постановою КМУ від 24.10.2002 № 1565 (далі – Угода) громадяни держави однієї сторони, незалежно від місця їх постійного проживання, можуть в`їжджати, прямувати транзитом, виїжджати та перебувати на території держави іншої сторони без віз з дотриманням правил перебування і реєстрації, що діють в цій державі.
Відповідно до п.1 Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 20 липня 2015 року № 884 (далі – Порядок) громадяни держав з безвізовим порядком в`їзду можуть тимчасово перебувати на території України не більше ніж 90 днів протягом 180 днів, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.
З урахуванням вищенаведеного вбачається, що громадяни Азербайджану можуть тимчасово перебувати на території України не більше ніж 90 днів протягом 180 днів.
Під час перебування на території України обчислення дозволеного іноземцю строку перебування здійснюють посадові особи ДМС шляхом відрахування 180 днів назад від дня контролю (дня, на який необхідно визначити законність перебування іноземця на території України). Іноземець не порушив зазначений строк, якщо в межах цього 180-денного періоду він перебував на території України не більше 90 днів.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що положеннями ст.26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.
Згідно зі ст.9 Закону України "Про імміграцію" вбачається, що заяви про надання дозволу на імміграцію подаються особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
Як вбачається з матеріалів справи  04.09.2021 громадянин ОСОБА_2 прибув через пункт пропуску через КПП «Бориспіль» за паспортом громадянина Республіки Азербайджан  на територію України.
Враховуючи викладене, положення Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Азербайджанської Республіки про безвізові поїздки громадян позивач мав подати заяву та документи на оформлення посвідки на тимчасове проживання на території України до 02.12.2021 в період законного перебування на території України.
11.11.2021 ОСОБА_2 звернувся до УДМС з заявою-анкетою №100153277 про оформлення посвідки на тимчасове проживання. Посвідка видається протягом 15 робочих днів з дати прийняття документів від іноземця або особи без громадянства п.5 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ №322 від 25 квітня 2018 р. (далі - Порядок 322).
19.11.202 УДМС прийнято рішення про відмову в оформлені посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 відносно громадянина Маммадова ОСОБА_3 .
Тобто, позивач, який прибув в Україну 04.09.2021р., у період дозволеного строку перебування (до 02.12.2021р.) не  оформив (отримав) документи, що підтверджують право проживання в Україні. 
Матеріали справи не містять доказів зворотнього.
Оскільки позивачем не було надано письмових доказів на підтвердження законності перебування на території України (наявності документів на право проживання в Україні) у відношенні нього було складено зазначені вище протокол та постанову яка є предметом оскарження у даній справі.
При цьому, позивачем по справі фактично не спростовуються обставини за якими його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП .
Щодо висновків суду та позивача про відсутність прямого умислу при вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1.ст.203 КУпАП, то колегія суддів зазначає наступне.
Не можна погодитися з даними доводами позивача та суду першої інстанції щодо відсутності умислу в його діях щодо перебування в Україні, оскільки в даному випадку, приписи ч.1 ст.203 КУпАП за своєю природою правового регулювання не передбачають безумовної наявності лише прямого умислу на вчинення такого правопорушення. Не виключена можливість його скоєння, внаслідок недбалості самої особи до виконання своїх обов`язків щодо необхідності здійснення обміну посвідки.
Аналогічний правовий висновком викладений у постанові Верховного Суду від 18 липня 2019 року у справі № 219/8869/17 (№ К/9901/20205/18).
Проживання позивача в Україні за недійсними документами безперервно порушували закон протягом відповідного часу. Весь цей час позивач безперервно здійснював правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків.
В протоколі про адміністративне правопорушення встановлено, що позивач проживає без документів на право проживання в Україні понад встановлений законом строк, що підтверджується матеріалами справи. З протоколом позивач ознайомився, про що свідчить його підпис, копію постанови отримав вчасно.
Крім того, в письмових поясненнях доданих до протоколу, написаних власноруч позивачем, він зазначив, що проживає на території України без документів на право перебування в Україні. За межі території України не виїхав через брак коштів (а.с. 33).
Тобто позивач був обізнаний з тим, що порушує правила перебування в Україні.
Колегія суддів зазначає, що позивач звернувшись до УДМС з заявою-анкетою  про оформлення посвідки на тимчасове проживання щодо виїзду, розумів про необхідність оформлення таких документів, проте не отримавши  відповідних дозвільних документів позивач продовжив перебувати на території України більш встановленого терміну .
Щодо доводів позивача про те, що йому формально були роз`яснені його права та не було надано можливості скористатися правовою допомогою, залучити адвоката, перекладача, то колегія суддів вважає наведені доводи необґрунтованими, з огляду на наступне.
Так, ч.1 ст.268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення ПР МПТ 001578 від 26.01.2022 року вбачається, що позивачу було роз`яснено зміст ст.63 Конституції України, а також права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, у тому числі щодо наявного права користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження, що підтверджується особистим підписом позивача у відповідній графі протоколу.
Також, позивачем у письмових поясненнях, доданих до протоколу зазначено, що українську мову він розуміє послуг перекладача він не потребує, що також підтверджується його особистим підписом.
При цьому, оскаржувана у даній справі постанова про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП серія ПН МПТ № 001575 від 26.01.2022 року містить особистий підпис позивача про ознайомлення його з їх змістом, і ним не було заявлено клопотання про намір скористатися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, у т.ч. скористатися безоплатною правовою допомогою або клопотання про відкладення розгляду вирішення питання.
Щодо посилань відповідача на те, що рішення про відмову в оформлені посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 станом на момент подання апеляційної скарги в даній справі оскаржується громадянином ОСОБА_2 в Полтавському окружному адміністративному суду №440/5481/22, колегія суддів зазначає наступне.
Як убачається зі змісту позовної заяви, позивач просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні від 26.01.2022 року, якою громадянина Азербайджану ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 2040 грн.
Суд у цій справі не вбачає об`єктивної неможливості розгляду цієї справи, оскільки розгляд в Полтавському окружному суді справи №440/5481/22 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання неправомірним та скасування рішення, не створює перешкод для надання оцінки судом оскаржуваної постанови, якою до позивача застосоване адміністративне стягнення.
Колегія суддів зазначає, що факт оскарження позивачем рішення про відмову в оформлені посвідки на тимчасове проживання  не впливає на вирішення справи по суті, оскільки  на момент прийняття оскаржуваної постанови у позивача були відсутні документи на право перебування в Україні.
Щодо посилання позивача на те, що на момент складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, результату розгляду пакету документів на отримання посвідки не було, як і не було і відмови у видачі такої посвідки, то колегія судів зазначає наступне.
Дані посилання не впливають на вирішення справи по суті, оскільки станом на 02.12.2021 (кінцева дата  законного перебування позивача на території України) позивач мав усвідомлювати те, що він не має, не отримав від компетентних органів документів, що дозволяють перебувати на території України.
Тобто, позивач мав розуміти, що станом на 02.12.2021р., 90 день протягом 180 днів перебування його на території України, дозвільні документи (посвідка) у нього відсутні.  
Крім того, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи містяться докази відправлення позивачу рішення про відмову в оформлені посвідки на тимчасове проживання (супровідний лист, копія конверту).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставності заявлених позивачем вимог.
Суд першої інстанції на вищенаведене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про задоволення адміністративного позову.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч. 2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   задовольнити.
Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 22.08.2022 по справі № 545/1600/22  скасувати.
Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 	(підпис)	А.М. Григоров	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Н.С. Бартош    З.Г. Подобайло