КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №760/4508/21                                                                                   головуючий у І інстанції: Калініченко О.Б. провадження 22-ц/824/4932/2022                                                                                            доповідач: Сліпченко О.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України
07 листопада 2022 року                                                                              м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І. (суддя-доповідач), Сушко Л.П., Суханової Є.М.
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 14 грудня 2021 року в справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулось з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що                ОСОБА_1 підписана заява № б/н 04 квітня 2012 року, якою підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг.
Відповідач отримав кредит у розмірі 60 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 08 грудня 2020 року має заборгованість - 123 343,76 грн., з яких: 59 536 грн. - заборгованість за кредитом, 63 807,76 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.
Позивач просив стягнути суму заборгованості - 123 343,76 грн. та судовий збір в сумі 2270 грн.
 
Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 14 грудня 2021 року відмовлено в задоволенні позову.
Не погоджуючись із вказаним рішенням АТ КБ «Приватбанк» звернулось з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.
Зазначає, що місцевий суд не врахував того, що матеріали справи містять докази наявної заборгованості у відповідності до наданого розрахунку та докази ознайомлення відповідача із умовами кредитного договору, зокрема посилається на підписану відповідачем анкету-заяву, а тому підстав для відмови в задоволенні позову в оскаржуваній частині не вбачає.
Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надходив.  
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
 
Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. 
Ці дані встановлюються такими засобами;
1)                 письмовими, речовими і електронними доказами;
2)                 висновками експертів
3)                 показань свідків.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.
 
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не був ознайомлений з правилами та умовами користування кредитом, форма договору, на який посилається позивач, не відповідає вимогам законодавства.
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що                   що 04 квітня 2012 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, якою підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг. 
В матеріалах справи міститься довідка, відповідно до змісту якої відповідачу             24 жовтня 2016 року та 02 березня 2017 року за підписаним кредитним договором № б/н, було надано наступні кредитні картки відповідно: № НОМЕР_1 терміном дії до жовтня 2017 року, № НОМЕР_2 терміном дії до жовтня 2018 року.
Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача (договір б/н), старт карткового рахунку № НОМЕР_1 був визначений 24 жовтня 2016 року та 27 липня 2017 року встановлений кредитний ліміт у розмірі 25 000 грн., який неодноразово змінювався як в сторону збільшення: 14.09.2017 року до 60 000 грн., 01.11.2018 року до 59 990 грн., так і зменшення: 14.09.2017 року до 40 000 грн., 01.11.2018 року до 0,00 грн.
 
Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
 
Звертаючись до суду з даним позовом, представник позивача вказував, що 04 квітня 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та  ОСОБА_1 уклали кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
На підтвердження умов договору банк надав суду копію анкети-заяви, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розрахунок заборгованості, виписку по рахунку відповідача, довідки про видачу кредитних карток.
Однак, вказані документи не підтверджують погодження сторонами умов кредитування, що було вірно зазначено судом першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи, ні витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не містять підпису ОСОБА_1 .
Анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію. Заява не містить даних про умови кредитування.
03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом  ПАТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт  та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не містять підпису позичальника,  не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами  шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Відповідно, у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь  АТ КБ «Приватбанк» процентів та неустойки за договором кредиту.
В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що АТ КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Отже, з урахуванням зазначеної позиції Великої Палати Верховного Суду позивач має право лише на повернення сум фактично отриманих коштів.
Колегія суддів враховує подану позивачем виписку по рахунку ОСОБА_1 , як підтвердження того, що відповідач отримував кошти від Банку. 
З огляду на наведене,  суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку, щодо відмови в задоволенні позову АТ «КБ «Приватбанк» в повному обсязі, оскільки у відповідності до вищезазначеного наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 59 536 грн.
У відповідності до наданого розрахунку та інформації з виписки по рахунку, розмір заборгованості за простроченим тілом кредиту відповідає сукупному розміру отриманих відповідачем коштів та коштів витрачених на здійснення придбання товарів та послуг.
З огляду на вказане, висновки місцевого суду, щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту є  необґрунтованими. 
Колегія суддів зауважує, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату  процентів за користування кредитними коштами,  пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з  Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, а тому доводи апеляційної скарги, щодо актуальності вказаної редакції Умов та правил надання банківських послуг у зв`язку із затвердженням їх наказом відхиляються.
За наведених обставин відсутні підстави вважати, що при укладенні договору  з ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк»  дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Сам по собі факт  користування відповідачем грошовими коштами не дає підстав уважати, що  з відповідачем погоджені розмір  відсотків, пені та штрафів, порядок та підстави їх нарахування, а тому доводи апеляційної скарги, що позичальник, здійснюючи погашення заборгованості, тим самим висловив свою згоду з запропонованими банком умовами, є безпідставними і не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення відсотків та неустойки.
Колегія суддів зауважує, що здійснення позивачем часткового погашення заборгованості не може свідчити про те, що ним було визнано умови договору, як це зазначено позивачем в апеляційній скарзі, оскільки вказане є припущенням позивача, з огляду на те, що вказані дії позивача можуть також і спростовувати вказане, враховуючи, що здійснення часткових погашень призвело саме до виникнення заборгованості, при цьому вказане могло статись у зв`язку із тим, що відповідачці не були відомі умови користування кредитними коштами. 
Враховуючи те, що місцевим судом було невірно з`ясовано обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволенні позовних вимог щодо стягнення тіла кредиту. 
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача.
Позивачем було сплачено судовий збір у сумі 5675 грн. (2270+3405), позовні вимоги задоволено частково 59 536 грн. (48,27% від 123 343,76 грн.), тому відповідно до задоволених позовних вимог, судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції, який повинен бути покладений на відповідача складає -2739 грн. 32 коп.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 14 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково. 
Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором б/н від 04 квітня 2012 року за тілом кредиту в розмірі 59 536 (п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот тридцять шість) грн. 
В іншій частині позовних вимог відмовити. 
Стягнути із  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) судовий збір у розмірі 2739 (дві тисячі сімсот тридцять дев`ять) грн. 32 коп.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено «07» листопада 2022 року.
                                                                                           О.І. Сліпченко 
 
Є.М. Суханова
                                                                                                        Л.П. Сушко