ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 617/1043/21  Номер провадження 22-ц/814/2690/22	Головуючий у 1-й інстанції Уханьова І.С.  Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Судді-доповідача: Дряниці Ю.В.
Суддів: Пилипчук Л.І., Хіль Л.М.
Секретар: Клименко Я.О.
за участю адвоката Письменної В.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 09 вересня 2021 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Вовчанської районної державної адміністрації, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком,- 
В С Т А Н О В И В:
У липні 2021 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18.02.2017 року між сторонами зареєстровано шлюб. Під час шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився спільний син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про що 21 липня 2017 року був складений актовий запис № 9 та видано свідоцтво про народження Вільчанською селищною радою Вовчанського району Харківської області.
20 січня 2020 року рішенням Вовчанського районного суду Харківської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
Вказує, що шлюбні відносини фактично були припинені з серпня 2019 року, з того часу відповідач не дає можливості брати участь у вихованні дитини позивачеві.
Службою у справах дітей Вовчанської районної адміністрації Харківської області визначено порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, а саме: щосуботи - з 9 години до 13 години, що затверджено рішенням засідання комісії з питань захисту прав дитини Вовчанської районної державної адміністрації від 29 січня 2020 року № 3.
Позивач вважає, що оскільки станом на день подання позовної заяви дитині майже виповнилося чотири роки, тому син може більше часу проводити з батьком.
Не дивлячись на всі вищевказані обставини, відповідач перешкоджає позивачу у побаченнях з дитиною, добровільно не бажає врегулювати питання щодо можливого збільшення часу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Сторони проживають в одному населеному пункті, проте бачитися з сином позивач може лише з чітко визначений рішенням комісії час.
Просив суд зобов`язати відповідача не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_3 .
Встановити ОСОБА_1 а також бабі та діду – батькам позивача, спосіб участі у вихованні та спілкуванні з сином та онуком ОСОБА_3 у формі особистих періодичних побачень кожної суботи з 10 години до 18 години неділі. Десять днів на рік для сумісного відпочинку та оздоровлення дитини за попередньою домовленістю з матір`ю дитини.
Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 09 вересня 2021 року позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сімії Вовчанської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї  задоволено частково .
Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Встановлено ОСОБА_1 , наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 , у формі особистих періодичних побачень кожної суботи та неділі з 10:00 год. до 18:00 год..
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення оскаржив позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що місцевим судом не повно досліджені обставини, що мають значення для справи.
Звертає увагу суду на те, що місцевий суд не взяв до уваги, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів наявності обставин, що перешкоджали б можливості перебування дитини у батька у нічний час.
Також зазначає, що місцевий суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог щодо встановлення десяти днів на рік для спільного відпочинку та оздоровлення дитини. 
Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням суду від 20 січня 2020 року (а.с. 12-15).
Від шлюбу сторони мають спільного сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На даний час дитина проживає разом з матір`ю – ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач зареєстрований та мешкає по АДРЕСА_2 .
Рішенням засідання комісії з питань захисту прав дитини Вовчанської РДА № 3 від 29 січня 2020 року визначені дні спілкування ОСОБА_1 з його сином, а саме: щосуботи - з 9 години до 13 години і з 16 години по 18 годину, щонеділі з 9 години до 13 години. Рекомендовано ОСОБА_2 не перешкоджати спілкуванню батька з дитиною (а.с. 11).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, врахувавши вік малолітньої дитини, 2017 року народження, психолого - емоційний  контакт дитини з батьком , ставлення позивача до сина , необхідність реалізації прав інших родичів дитини на участь у спілкуванні та її вихованні, а також зважаючи на законодавчі рекомендації при вирішенні питань, пов`язаних з розглядом спорів щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, дійшов висновку про доцільність встановлення порядку спілкування та виховання ОСОБА_1 , із сином   ОСОБА_3   - у формі особистих періодичних побачень кожної суботи та неділі з 10:00 год. до 18:00 год.
Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду. 
Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі -  Конвенція про права дитини), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1 і 3 статті 9 Конвенції про права дитини).
Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Згідно з частинами другою, третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.
Частиною першою, другою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.
Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
Зміна обставин чи правовідносин, що мають істотне значення при визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини, в тому числі з врахуванням віку дитини, її прихильності до кожного з батьків, не позбавляє права батьків у майбутньому звернутись до суду з позовом про встановлення іншого способу участі одного з батьків у вихованні дитини.
Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства).
Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). На рівні внутрішнього законодавства України це право дитини конкретизовано, зокрема у статті 171 СК України, яка регулює врахування думки дитини при вирішенні питань, які стосуються її життя.
Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським Судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).
Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.
У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, виходив із того, що позивачем не надано доказів та підтвердження створення відповідачкою перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною та її вихованні.
При цьому, оцінивши всі обставини, які мають істотне значення для визначення способів у вихованні та спілкуванні з дитиною, подані докази в їх сукупності, висновок органу опіки та піклування, враховуючи всі можливості батьків забезпечити належні умови для виховання та розвитку дитини, її духовний та фізичний розвиток, суд встановив такий графік спілкування батька з дитиною, який якнайкраще забезпечує права дитини.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що визначений судом спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дитини не є перешкодою для підтримки зв`язків між батьком і дитиною у інших формах за погодженням батьків або ж зміни компетентним органом встановленого порядку за наявності обставин, що мають істотне значення.
З урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 569/18837/19 (провадження № 61-1728св22).
Наведені в апеляційній скарзі, доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційній суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1   - залишити без задоволення.
Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 09 вересня 2021 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 
Суддя-доповідач                                                                     Ю. В. Дряниця
Судді:                                                                                       Л.І. Пилипчук
                                                                                                  Л.М. Хіль