ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-1333/09  Номер провадження 22-ц/814/2849/22	Головуючий у 1-й інстанції Бобко Т.В.  Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді Хіль Л.М., 
суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.,
секретар: Бродська В.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 04 листопада 2021 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кривошея Руслана Юрійовича, стягувач - ОСОБА_2 , боржник - ОСОБА_1 , заінтересована особа - Міськрайонний відділ державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року  ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Кривошея Руслан Юрійович, в якій просив поновити пропущений строк для подання скарги; визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Кривошея Р.Ю. відносно виконання виконавчого листа №2-1333, виданого Харківським районним судом Харківської області 13 квітня 2009 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 серпня 2008 року до досягнення дитиною повноліття; визнати неправомірною та скасувати постанову, винесену 08 грудня 2009 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції, якою відкрито вказане виконавче провадження.
В обґрунтування заяви про поновлення пропущеного строку вказував, що він дізнався про зміст вищевказаного виконавчого листа лише 14 вересня 2021 року під час ознайомлення його з матеріалами виконавчого провадження.
За таких обставин просив поновити строк звернення до суду зі скаргою, визнати неправомірною постанову про відкриття виконавчого провадження та скасувати її, а також визнати неправомірними дії державного виконавця, пов`язані з винесенням зазначеної постанови, а саме пояснив, що такі дії полягають в тому, що державним виконавцем не було направлено йому копію постанови та не було його повідомлено про її винесення. Також зазначив, що йому відомо було про те, що з його заробітної плати утримувались кошти, починаючи з весни 2020 року, однак те, що такі кошти утримувалися на виконання виконавчого листа про стягнення аліментів, як і взагалі про існування такого виконавчого провадження, йому відомо не було.
Ухвалою Харківського району Харківської області у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для подання скарги на дії та рішення державного виконавця відмовлено.
Скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Міськрайонно говідділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кривошея Руслан Юрійовича, стягувач  ОСОБА_2 , боржник  ОСОБА_1 , заінтересована особа - Міськрайонний відділ державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)- залишено без розгляду.
Не погодившись з вказаною ухвалою, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати , а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що з поважних причин пропустив строк для подання скарги, оскільки про виконавче провадження від дізнався лише 14.09. 2020 року після ознайомлення з виконавчим провадженням., тобто вказує, що він дізнався про те, що його права порушені лише 14.09.20220 року.
За таких обставин, вважає, що строк для подачі скарги пропущено з поважних причин та підлягає поновленню.
Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Із матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні у Міськрайонному відділі державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) знаходилось виконавче провадження №16500772 з виконання виконавчого листа №2-1333/09 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі1/4 частки від усіх видів заробітку платника аліментів.
Міцевим судом також встановлено, що 24.02.2020 року старшим державним виконавцем Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Шершенем К.В. року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід в Комунальному підприємстві «Харківський метрополітен», та здійснено відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача
Такі відрахування здійснювались регулярно у період з травня 2020 року по лютий 2021 року, про що свідчать розпорядження державного виконавця Шершня К.В. за вказаний період, в яких чітко зазначено, що відрахування із заробітної плати ОСОБА_1 здійснювалось в рахунок сплати аліментів на користь ОСОБА_2 
10 вересня 2020 року боржник ОСОБА_1 звернувся до начальника Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Пересічанської О.М. із заявою щодо надання йому розрахунку заборгованості із сплати аліментів на утримання дитини станом на 01 вересня 2020 року.
Відмовляючи в у задоволенні клопотання про поновлення строку для подання скарги на дії державного виконавця та залишаючи скаргу без розгляду місцевий суд виходив з того, що будучи достовірно обізнаним про наявність виконавчого провадження ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на постанову про відкриття виконавчого провадження та на неправомірні дії державного виконавця, пов`язані з відкриттям виконавчого провадження 22 вересня 2021 року, тобто з пропуском строку звернення до суду з такою скаргою (навіть, якщо виходити з дати його звернення до виконавчої служби із заявою про надання розрахунку заборгованості). Будь-яких поважних причин пропуску строку останнім в ході судового розгляду не наведено.
Апеляційний суд вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1,5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Звертаючись до суду із скаргою та заявою про поновлення пропущеного строку для подання скарги в порядку положень статей 447-449 ЦПК України, ОСОБА_1 , як на підставу пропуску строку для звернення до суду із вказаною скаргою посилався на те, що про наявність порушеного права внаслідок бездіяльністі державного виконавця, дізнався 14.09.2021 року після ознайомленням з матеріалами виконавчого провадження.
Згідно зі статтею 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду, зокрема у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року в справі № 439/1493/15-ц (провадження № 61-7804св19) зроблено висновок по застосуванню статті 449 ЦПК України та вказано, що «такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно із скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року в справі № 466/948/19 (провадження № 61-16974св19) вказано, що «строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання.   При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові».
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
У розумінні вищенаведених норм процесуального права, десятиденний строк на оскарження дій та бездіяльності державного виконавця відділу державної виконавчої служби обчислюється з моменту, коли сторона виконавчого провадження дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свобод.
Із матеріалів справи вбачається, що з травня 2020 року по лютий 2021 року, було здійснено відрахування із заробітної плати ОСОБА_1 в рахунок сплати аліментів на користь ОСОБА_2 , що спростовує доводи апелянта про те, що він дізнався про наявність виконавчого листа 14 вересня 2020 року і про те, що він не здогадувався на підставі чого здійснювались відрахування його заробітної плати. 
10 вересня 2020 року боржник ОСОБА_1 1 звернувся до начальника Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Пересічанської О.М. із заявою щодо надання йому розрахунку заборгованості із сплати аліментів на утримання дитини станом на 01 вересня 2020 року, що свідчить про обізнаність боржника про наявність вищевказаного виконавчого провадження.
За таких обставин, будучи достовірно обізнаним про наявність виконавчого провадження апелянт звернувся зі скаргою на постанову про відкриття виконавчого провадження та на неправомірні дії державного виконавця, пов`язані з відкриттям виконавчого провадження 22 вересня 2021 року, тобто з пропуском строку звернення до суду з такою скаргою. Будь-яких поважних причин пропуску строку останнім в ході судового розгляду не наведено.
Беручи до уваги зазначені обставини, а також обізнаність скаржника сторони виконавчого провадження з травня 2020 року про обставини, викладені в скарзі, звернення до суду 22 вересня 2022 року та відсутність обґрунтувань поважності пропуску строку щодо вимог скарги, місцевим судом вірно встановлено, що скаргу подано з порушенням строку без зазначення поважності причин його пропуску.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що скарга ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця подана із пропуском встановленого ст. 449 ЦПК України строку, викладені заявником причини пропуску строку звернення до суду із даною скаргою судом визнаються неповажними, а тому у відповідності до ч. 2 ст. 126 ЦПК України цю скаргу необхідно залишити без розгляду.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм права та обставин справи, яким суд дав відповідну правову оцінку, тому судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v.Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04).
Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 04 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя                                                                            Л.М. Хіль

Судді С.А. Гальонкін

                                                                                   Г.Л. Карпушин