ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 жовтня 2022 року           справа №200/18766/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 р. у справі № 200/18766/21 (головуючий І інстанції Льговська Ю.М.) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання  до вчинення певних дій,-

                                                              У С Т А Н О В И В:

21 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про: визнання протиправними дій Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області щодо припинення щомісячних страхових виплат позивачеві з 01 травня 2016 року; зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області поновити нарахування та виплату позивачеві щомісячних страхових виплат з 01 травня 2016 року.
Позовні вимоги вмотивовано протиправністю припинення страхових виплат позивачеві з 01 травня 2016 року як внутрішньо переміщеній особі, місцезнаходження якої невідомо.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 р. у справі № 200/18766/21 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправною та скасовано постанову Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Куйбишевському районі Запорізької області від 30 квітня 2016 року № 0818/3327/3327/30 про припинення страхових виплат ОСОБА_1 з 01 травня 2016 року. Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області  поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату щомісячних страхових виплат з 01 травня 2016 року.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 встановлено зареєстрований страховий випадок профзахворювання та третю групу інвалідності безстроково, що підтверджується довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 08 липня 2009 року.
ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, місце проживання якого зареєстровано на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (м. Горлівка, Донецька область).
За відомостями довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 03 грудня 2014 року № 2331/001102 фактичним місцем проживання/перебування є підконтрольна українській владі території – смт. Розівка, Розівський район, Запорізька область; довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 12 лютого 2018 року № 0000187255 - м. Слов`янськ, Слов`янський район, Донецька область.
З грудня 2014 позивач знаходиться на обліку Відділення виконавчої дирекції Фонду у Куйбишевському районі Запорозької області, правонаступником якого є Більмацьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області.
З грудня 2014 року по квітень 2016 року позивач отримував страхові виплати, що підтверджується наданими до відзиву постановами відділення відповідача, довідкою від 24 січня 2022 року № 04-03-96. 
Додатково відповіддю Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області від 15 грудня 2021 року підтверджується виплата позивачеві заборгованості за період з 01 травня 2014 року по 30 листопада 2014 року. 
З 01 травня 2016 року постановою відділення відповідача від 30 квітня 2016 року № 0818/3327/3327/30 припинено нарахування та виплату позивачеві страхових виплат у зв`язку з закінченням терміну дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 03 грудня 2014 року № 2331/001102.
У подальшому для отримання страхових виплат до будь-яких відділень управлінь позивач не звертався, страхові виплати не нараховувались та не виплачувались.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною першою  статті 36 Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування” від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV  (далі - Закон № 1105-XIV) передбачено, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.
Відповідно до пункту 1 частини першої  статті 47 Закону № 1105-XIV  страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.
За приписами частини п`ятої  статті 47 Закону № 1105-XIV  страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком […].
Згідно з частиною сьомою  статті 47 Закону № 1105-XIV, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому  статтею 34 Закону України “Про оплату праці”.
Враховуючи приписи наведених норм  закону, суд дійшов висновку, що страхові виплати повинні виплачуватися щомісячно і проводитися позивачеві безстроково, оскільки позивач має зареєстрований страховий випадок та йому встановлено втрату професійної працездатності безстроково.
Судом встановлено, що позивачеві припинено страхові виплати з 01 травня 2016 року, що є порушенням вимог частин п`ятої, сьомої  статті 47 Закону № 1105-XIV, оскільки ці виплати зупинені органами Фонду соціального страхування України та не отримані ОСОБА_1 за відсутності його вини.
Неможливість покладення на позивача відповідальності за неотримання страхових виплат підтверджується наступним.
Статтею 2 Закону України “Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” від 11 грудня 2003 року № 1382-IV  встановлено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених  Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
З аналізу змісту  статті 9 Закону України “Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб” від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII  слідує, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права або “інші права”, не звужуючи при    цьому обсяг конституційних прав та свобод особи. Відповідно до  преамбули вказаного Закону  ним встановлено гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.
У спорі між сторонами цієї справи наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створила для нього, на відміну від інших громадян України, певні перешкоди в отриманні страхових виплат, передбачених  Законом № 1105-XIV.
Статтею 24 Конституції України    встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Отже, орган    Фонду соціального страхування України, не виплачуючи ОСОБА_1 страхові виплати з підстав, передбачених підзаконними нормативно-правовими актами, якими фактично звужено права позивача та поставлено їх реалізацію в залежність від певних обставин, порушив право останнього на їх отримання.
Позивач просить визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області щодо припинення щомісячних страхових виплат позивачеві з 01 травня 2016 року.
Оскільки вказані дії полягають у прийнятті постанови 30 квітня 2016 року № 0818/3327/3327/30 про припинення страхових виплат з 01 травня 2016 року, то позовні вимоги на підставі частини другої  статті 9 КАС України  підлягають захисту шляхом визнання протиправною та скасування цієї постанови.
Вказане є підставою для задоволення похідної вимоги про зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області поновити нарахування та виплату позивачеві щомісячних страхових виплат з 01 травня 2016 року.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 р. у справі № 200/18766/21 - залишити без задоволення.                                 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 р. у справі № 200/18766/21 - залишити без змін.                                                                                  
Повне судове рішення складено 18 жовтня 2022 року.     
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

                                                                                                              І.В. Сіваченко