П
ОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 вересня 2022 року
м. Київ
справа №  752/3814/20
провадження №  51-106км22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  (далі – Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого                                                     ОСОБА_1 ,
суддів                                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                       ОСОБА_4 ,
прокурора                                                         ОСОБА_5 ,
потерпілого                                                       ОСОБА_6 ,
представників потерпілого – адвокатів   ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги прокурора ОСОБА_9 , який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, та представника потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_6 – адвоката 
ОСОБА_11 на ухвалу Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019100000000704, за обвинуваченням 
 
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця                 сел. Василівки Дніпропетровської області, громадянина України, жителя                              АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , такого, що не має судимості,
 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі –  КК).
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1.                 За вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 05 квітня 2021 року               ОСОБА_12 засудженодо покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки,а на підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього передбачені ст. 76 КК обов`язки: протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
 
2.                 Згідно з вироком  ОСОБА_12  16 червня 2019 року близько 14:00, керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Passat» (реєстраційний номер 
НОМЕР_1 ), рухаючись умежах крайньої лівої смуги руху по проїзній частині Столичного шосе в м. Києві зі сторони вул. Заболотного в напрямку смт Козин, усупереч вимогам п. 1.5, п. п. «б» 2.3, п. 12.3 Правил дорожнього руху (далі – ПДР), маючи об`єктивну змогу виявити попереду себе в межах своєї смуги автомобіль                           «ЗАЗ-Daewoo» (реєстраційний номер  НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_13 , який зупинився з метою здійснення повороту ліворуч, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вжив необхідних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним автомобіля або безпечного об`їзду транспортного засобу, у результаті чого допустив зіткнення з указаним автомобілем. Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля «ЗАЗ-Daewoo» ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місці пригоди.
 
3.                 Київський апеляційний суд ухвалою від 07 грудня 2021 року вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 05 квітня 2021 року щодо ОСОБА_12 залишив без змін.
 
Вимоги касаційних скарг і узгоджені доводи осіб, які їх подали
 
4.                 У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_9 ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням норм кримінального процесуального закону. На обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає приписам статей 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), оскільки цей суд не надав належної оцінки доводам, наведеним в апеляційній скарзі прокурора, щодо м`якості призначеного ОСОБА_12 покарання та безпідставного звільнення від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК і, залишаючи його апеляційну скаргу без задоволення, не зазначив конкретних підстав, на яких її визнано необґрунтованою. Вказує на те, що поза увагою суду апеляційної інстанції залишились ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та його наслідки у виді смерті особи, а також позиція потерпілої сторони щодо недопустимості звільнення ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням.
 
5.                 Представник потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_6 – адвокат                 ОСОБА_11 у своїй касаційній скарзі також просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вказує, що суд апеляційної інстанції всупереч вимогам            ст. 419 КПК належним чином не перевірив доводів, які містилися в його апеляційній скарзі, про безпідставне звільнення ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням і, залишаючи цю скаргу без задоволення, не дав на них мотивованої відповіді. Зазначає, що застосування до ОСОБА_12 правил ст. 75 КК суперечить загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Вважає, що призначене ОСОБА_12 покарання не є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів. Стверджує, що суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін вирок районного суду, належним чином не мотивував свого рішення про правильність звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, при цьому не врахував ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_12 злочину, даних про особу засудженого, його попередньої соціальної поведінки, а саме того, що його неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності через порушення ПДР, а також думки потерпілих щодо призначеного винуватому покарання. Вважає, що визнання вини і щире каяття засудженого у вчиненому,  які суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання, мають виключно формальний характер, свідчать про намагання засудженого приховати дійсні обставини кримінального правопорушення і не можуть бути підставою для його звільнення від відбування покарання з випробуванням. Також, на його думку, суди безпідставно взяли до уваги під час визначення можливості виправлення засудженого без ізоляції від суспільства його характеристики з місць навчання та проживання за минулі роки, які на день вчинення злочину не були актуальними. 
 
Позиції учасників судового провадження
 
6.                 Представники потерпілого ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , а також потерпілий   ОСОБА_6 підтримали касаційну скаргу адвоката ОСОБА_11 , просили задовольнити її, скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_12 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
 
7.                 Прокурор ОСОБА_5 підтримав касаційну скаргу прокурора                 ОСОБА_9 , який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, просив її задовольнити, також вважав, що підлягає задоволенню касаційна скарга представника потерпілих – адвоката ОСОБА_11 , просив скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року стосовно             ОСОБА_12 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
 
8.                 Іншим учасникам судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися.
 
Межі розгляду матеріалів кримінального провадження в касаційному суді
 
9.                 Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
 
10.            Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
 
11.            Висновки суду про доведеність  винуватості ОСОБА_12 та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
 
Мотиви Суду
 
12.            Твердження прокурора та представника потерпілих про недотримання судом апеляційної інстанції норм кримінального процесуального закону щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, а також істотне порушення цим судом вимог кримінального процесуального закону через неналежне дослідження доводів, наведених у їхніх апеляційних скаргах, стосовно невиконання судом першої інстанції положень статей 50 і 65 КК під час призначення покарання винуватому, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 75 КК), є неспроможними, виходячи з такого. 
 
13.            Статтею 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
 
14.            Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
 
15.            Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом і розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке мало би бути призначене, ураховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
 
16.            Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. 
 
17.            Відповідно до ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
 
18.            Переглядаючи вирок за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_15 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та представника потерпілих – адвоката ОСОБА_11 , апеляційний суд зазначених вимог закону дотримався. 
 
19.            Згідно зі ст. 50 КК покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Водночас згідно із ч. 2 зазначеної норми покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
 
20.            Як регламентовано ст. 65 КК, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
 
21.            За правилами ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
 
22.            Як видно з матеріалів справи, місцевий суд у ході призначення                       ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК, а апеляційний суд, погоджуючись із таким висновком під час перегляду справи, врахували, що засуджений учинив тяжкий злочин, раніше притягався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, а останнєгрубе порушення призвело до смерті потерпілої. 
 
23.            Водночас судові інстанції взяли до уваги те, що ОСОБА_12 раніше не судимий, указане правопорушення вчинив із необережності, негативно ставиться до вчиненого, працює, на обліках у нарколога і психіатра не перебуває, є членом збірної України з греко-римської боротьби, виключно позитивно характеризується, про що свідчать численні характеристики з місць навчання, роботи, проживання, громадських і спортивних організацій, датовані червнем 2019 року (т. 2, а. с. 131–144), актуальність яких сумніву не викликає, також він нагороджений трьома медалями (т. 2, а. с. 145–147). ОСОБА_12 одружений, має на утриманні малолітню дитину і двох батьків, які є особами з інвалідністю третьої групи. Крім того, ОСОБА_12 визнав свою вину, щиро розкаявся, у суді просив вибачення у потерпілих та добровільно відшкодував завдані збитки, що суди небезпідставно урахували як обставини, що пом`якшують покарання. Обставин, які обтяжують покарання, у справі не встановлено. Також суди взяли до уваги рекомендації органу пробації, згідно з якими ОСОБА_12 може виправитися без позбавлення або обмеження волі та не становить високої небезпеки для суспільства (т. 3, а. с. 103–107). 
 
24.            Наведені дані про особу ОСОБА_12 , а також обставини справи, на думку колегії суддів, давали судовим інстанціям підстави дійти висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та звільнити його від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. 
 
25.            Отже, призначене ОСОБА_12 покарання відповідає його меті і засадам, визначеним статтями 50 і 65 КК.
 
26.            Колегія суддів не вбачає підстав, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 438 КПК, для скасування ухвали суду апеляційної інстанції, про що вказується в касаційних скаргах. 
 
Ураховуючи викладене, керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
 
ухвалив:
 
Ухвалу Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року щодо ОСОБА_12 залишити без зміни, а касаційні скарги прокурора ОСОБА_9 , який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, та представника потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_6 – адвоката                    ОСОБА_11 – без задоволення.
 
Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                       ОСОБА_3